П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/31325/25	

 	Головуючий в 1 інстанції: Самойлюк Г.П. Дата і місце ухвалення: 23.01.2026р., м. Одеса 	
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі:
головуючого – Ступакової І.Г.
суддів – Бітова А.І.
– Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 січня 2026 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №ПШ 117134 від 22 квітня 2025 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що спірною постановою його незаконно притягнуто до відповідальності у вигляді застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 17 000 грн. на підставі абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за порушення ст. 39 цього Закону, що виразилося у тому, що при здійсненні пасажирських перевезень легковим автомобілем на замовлення перевізник не забезпечив водія оформленим протоколом перевірки технічного стану до транспортного засобу Toyota Prius, державний номерний знак НОМЕР_1 . Позивач стверджував, що він не є автомобільним перевізником в розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт», відсутні докази надання ФОП ОСОБА_1 пасажирських перевезень на договірних засадах за плату, не встановлено наявність пасажирів в авто на час складання акту перевірки. Всі обставини відповідач зобов`язаний був встановити під час розгляду матеріалів справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт в органах Укртрансбезпеки, проте цього не здійснив і протиправно притягнув ФОП ОСОБА_1 до відповідальності лише на основі реєстраційних документів на транспортний засіб. Наявність у ОСОБА_1 статусу підприємця не свідчить про те, що з моменту державної реєстрації фізичною особою-підприємцем він виступає як підприємець у всіх правовідносинах. Посилався позивач і на те, що розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт проведено відповідачем з порушенням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 08.11.2006р. №1567, зокрема, в частині повідомлення ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23 січня 2026 року позов задоволено.
Визнано протиправною та скасовано постанову відділу Державного нагляду (контролю) в Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу №ПШ 117134 від 22 квітня 2025 року в сумі 17 000,00 гривень.
Стягнуто з Державної служби України з безпеки на транспорті за рахунок бюджетних асигнувань на користь ФОП ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2422,40 грн.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення від 23.01.2026р. з ухваленням по справі нового судового рішення – про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що аналіз ст.29 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачає, що передумовою надання послуг перевезення пасажирів є одержання ліцензії на перевезення пасажирів транспортним засобом. За наявності вказаних документів суб`єкт господарювання є перевізником, який здійснює перевезення пасажирів. Позивач є ліцензіатом згідно ліцензії, яка видана ФОП ОСОБА_1 наказом Укртрансбезпеки №102 від 13.03.2020р. (внутрішні перевезення пасажирів на таксі). Видом діяльності позивача є перевезення пасажирів легковими автомобілями на замовлення. Окрім того, транспортний засіб позивача Toyota Prius, державний номерний знак НОМЕР_1 , зареєстрований як засіб провадження ним господарської діяльності, що підтверджується відомостями Єдиної інформаційної системи Державної служби України з безпеки на транспорті «Шлях». За наведених обставин, висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 не є автомобільним перевізником, не відповідають дійсності.
Апелянт просить суд апеляційної інстанції врахувати, що водій таксі підтвердив здійснення перевезення пасажира, що підтверджується наданим до суду першої інстанції відеозаписом. Фіксація порушення здійснювалася на портативний відеореєстратор у відповідності до Порядку застосування засобі фото- та відеофіксації посадовими особами Державної служби з безпеки на транспорті, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України №590 від 09.08.2022р. Під час проведення рейдової перевірки інспектором Укртансбезпеки не приймається рішення про притягнення особи до відповідальності, а лише фіксується факт виявленого порушення. Саме під час розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт суб`єктом владних повноважень приймається відповідне рішення. Проте, ОСОБА_1 запрошення на розгляд справи не отримав, жодних пояснень не надав. 
ФОП ОСОБА_1 подав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції – без змін. Позивач зазначає, що матеріалами справи не підтверджено, що ФОП ОСОБА_1 надавав послуги з перевезення пасажирів на договірних умовах із замовником послуг за плату. В акті перевірки відсутня інформація про пасажирів, як замовників послуг. Також, матеріали перевірки не містять пояснень пасажирів. Сама по собі обставина, що ФОП ОСОБА_1 має право на здійснення пасажирських перевезень не означає, що у всіх випадках і в даному конкретному, він виступав автомобільним перевізником: він не був за кермом автомобіля; він не власник автомобіля; право керування автомобілем марки Toyota Prius, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 , який і був за кермом автомобіля під час складання акту, його дані вказані безпосередньо у акті; ОСОБА_2 не перебуває з позивачем в трудових відносинах; матеріали не містять жодних доказів, що позивач 14.03.2025р. на автомобілі Toyota Prius, реєстраційний номер НОМЕР_2 , здійснював пасажирські перевезень на договірних засадах за плату. 
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, 14.03.2025р., на підставі щотижневого графіку проведення рейдових перевірок відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області та направлення на перевірку №НР 000598 від 07.03.2025р., співробітниками Відділу проводилась рейдова перевірка в м. Львів, пл.Двірцева, перевізників, які здійснюють внутрішні та міжнародні перевезення пасажирів та вантажів. 
Посадовими особами Відділу зупинений транспортний засіб Toyota Prius, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 . 
Посадовими особами Укртрансбезпеки під час проведення перевірки встановлено, що власником транспортного засобу Toyota Prius, реєстраційний номер НОМЕР_2 , є ОСОБА_1 .
Під час здійснення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом встановлено порушення статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачена абзацом 3 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» - при здійсненні пасажирських перевезень легковим автомобілем на замовлення перевізник не забезпечив водія оформленим протоколом перевірки технічного стану до транспортного засобу Toyota, державний номерний знак НОМЕР_1 . 
За результатами перевірки складено акт від 14.03.2025р. №АР 091656, в якому міститься запис про те, що водій з актом ознайомлений, що підтверджується його підписом.
Матеріали перевірки передано на розгляд до відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті.
03.04.2025р. відділом державного нагляду (контролю) в Одеській області направлено ФОП ОСОБА_1 запрошення на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт. У повідомленні зазначено, що розгляд справи відбудеться у приміщенні Відділу за адресою: м.Одеса, пл. Бориса Дерев`янко, 1, каб.203, 22.04.2025р. з 11:00 год. до 12:00 год. Повідомлено, що у разі неявки справа буде розглянута без участі особи, яка притягається до відповідальності, відповідно до п.27 Порядку №1567. 
Поштове відправлення 22.04.2025р. повернулося до відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області без вручення його адресату із зазначенням причини повернення «закінчення встановленого терміну зберігання». 
За результатом розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт Відділом державного нагляду (контролю) в Одеській області прийнято постанову №ПШ 117134 від 22 квітня 2025 року про застосування до ФОП ОСОБА_1 адміністративно - господарського штрафу у розмірі 17 000,00 грн. (у зв`язку з відсутністю діючого протоколу перевірки технічного стану на транспортний засіб).
Не погоджуючись з правомірністю постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №ПШ 117134 від 22 квітня 2025 року ОСОБА_1 оскаржив її в судовому порядку.
Суд першої інстанції, задовольняючи позов ОСОБА_1 та скасовуючи спірну постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу, виходив з того, що свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу Toyota Prius, реєстраційний номер НОМЕР_2 , не є підтвердженням того, що ОСОБА_1 є власником вказаного автомобіля. Жодних доказів, які б вказували, що позивач під час зупинки транспортного засобу здійснював чи надавав послуги з перевезення пасажирів, відповідачем не надано. Суд не прийняв до уваги посилання відповідача про те, що водій таксі підтвердив здійснення перевезення пасажира, під час перевірки пасажирка вийшла з авто, забрала з багажника особисті речі та попрямувала далі, зазначивши, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» таксі - легковий автомобіль, обладнаний розпізнавальним ліхтарем оранжевого кольору, який встановлюється на даху автомобіля, діючим таксометром, сигнальним ліхтарем із зеленим та червоним світлом, розташованим у верхньому правому кутку лобового скла, і який має нанесені композиції з квадратів, розташованих у шаховому порядку на дверцятах автомобіля з лівого та правого боків, призначений для надання послуг з перевезення пасажирів та їхнього багажу в індивідуальному порядку. Однак, як встановлено із відеозапису проведення рейдової перевірки та фото копій транспортного засобу, дані розпізнавальні знаки у водія були відсутні. Також, суд зазначив, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав до суду квитанції або іншого документу, що засвідчує оплату послуг ФОП ОСОБА_1 за надання послуг перевезення пасажирів. З огляду на вказане, суд зазначив, що матеріали справи не містять доказів того, що транспортний засіб марки Toyota Prius, реєстраційний номер НОМЕР_2 , використовувався позивачем у його господарської діяльності і що позивач в розумінні вимог Закону України «Про автомобільний транспорт» є автомобільним перевізником. За висновками суду, в межах спірних правовідносин ОСОБА_1 не є суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт, а тому підстави для застосування до нього адміністративно-господарського штрафу, передбаченого ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», відсутні.
Надаючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції колегія суддів виходить з наступного.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001р. №2344-III (далі - Закон №2344-III). 
Відповідно до ч.12 ст.6 Закону №2344-III державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.
Частинами 14, 17 статті 6 Закону №2344-III передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі). Рейдові перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.
Процедуру проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт. визначено Порядком проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженим постановою КМУ №1567 від 08.11.2006р. (далі - Порядок №1567).
Пунктом 2 Порядку №1567 визначено, що рейдовим перевіркам (перевіркам на дорозі) підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних автомобільних перевізників (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.
Пунктом 14 Порядку №1567 обумовлено, що рейдовою перевіркою (перевіркою на дорозі) є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.
Пунктом 15 Порядку № 1567 передбачено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону; додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - Європейська угода); відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам; оснащення таксі справним таксометром; відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу; додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху; наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення; додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів; виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.
Виявлені під час рейдової перевірки (перевірки на дорозі) порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму. (п.20 Порядку №1567)
Згідно ст.39 Закону №2344-III автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.
За визначеннями, наведеними у ст.1 Закону №2344-III, автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; замовник транспортних послуг юридична або фізична особа, яка замовляє транспортні послуги з перевезення пасажирів чи/та вантажів; пасажирські перевезення - перевезення пасажирів легковими автомобілями або автобусами; перевезення пасажирів легковим автомобілем на замовлення - перевезення пасажирів легковим автомобілем загального призначення, замовленим юридичною або фізичною особою з укладанням письмового договору на кожну послугу чи на обумовлений термін обслуговування, у якому визначають умови обслуговування, вартість послуги, термін її виконання та інші положення за домовленістю сторін; послуга з перевезення пасажирів чи вантажів перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату; таксі - легковий автомобіль, обладнаний розпізнавальним ліхтарем оранжевого кольору, який встановлюється на даху автомобіля, діючим таксометром, сигнальним ліхтарем із зеленим та червоним світлом, розташованим у верхньому правому кутку лобового скла, і який має нанесені композиції з квадратів, розташованих у шаховому порядку на дверцятах автомобіля з лівого та правого боків, призначений для надання послуг з перевезення пасажирів та їхнього багажу в індивідуальному порядку.
Аналіз положень статті 39 Закону №2344-III дає підстави для висновку, що законодавцем при визначенні документів для здійснення перевезення пасажирів не встановлено їх вичерпний перелік, зокрема, зазначено про необхідність наявності інших документів, передбачених законодавством.
Статтею 20 Закону №2344-ІІІ передбачені вимоги до транспортних засобів і частин до них, зокрема передбачено, що конструкція та технічний стан транспортних засобів, а також їх частини мають відповідати вимогам, порядок визначення яких установлює Кабінет Міністрів України, та забезпечувати: безпеку людей, які користуються транспортними засобами чи беруть участь у дорожньому русі; відповідність нормам стосовно викидів забруднювальних речовин, парникових газів, електромагнітних завад, рівню шуму та інших чинників негативного впливу на людину та довкілля; запобігання пошкодженню транспортними засобами доріг та їх облаштування; ефективне використання енергетичних ресурсів, частин і експлуатаційних матеріалів; захист від незаконного використання транспортних засобів та запобігання пошкодженню вантажів; збереження властивостей безпеки від моменту виготовлення транспортного засобу до його утилізації; відповідність іншим вимогам законодавства.
Транспортні засоби та частини до них повинні відповідати вимогам нормативно- правових актів і конструкторської документації та мати маркування для їх ідентифікації.
Відповідно до ст.23 Закону №2344-ІІІ контроль технічного стану транспортних засобів включає:
обов`язковий технічний контроль транспортних засобів;
перевірку технічного стану транспортних засобів автомобільними перевізниками.
Перевірку технічного стану транспортних засобів під час обов`язкового технічного контролю транспортних засобів здійснюють суб`єкти господарювання, визначені відповідно до Закону України «Про дорожній рух» в порядку, який встановлює Кабінет Міністрів України.
Відповідно до статті 34 Закону №2344-ІІІ передбачені вимоги до автомобільного перевізника.
Автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; утримувати транспортні засоби в належному технічному і санітарному стані та забезпечувати їх зберігання відповідно до вимог статті 21 цього Закону; забезпечувати контроль технічного і санітарного стану транспортних засобів перед виїздом на маршрут; забезпечувати проведення медичного контролю стану здоров`я водіїв; організувати проведення періодичного навчання водіїв методам надання домедичної допомоги потерпілим від дорожньо-транспортних пригод; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства; забезпечувати проведення стажування та інструктажу водіїв у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту; забезпечувати безпеку дорожнього руху; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.
Процедуру проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, зареєстрованих уповноваженими органами МВС (далі - транспортні засоби), за результатами якої встановлюється їх придатність до експлуатації або неможливість експлуатації визначає Порядок проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 30.01.2012р. №137 (далі - Порядок №137).
Відповідно до п. 1 Порядку №137 обов`язковому технічному контролю підлягають транспортні засоби, крім таких:
1) легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації;
2) легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тони, причепи до них - із строком експлуатації до двох років.
Періодичність проходження обов`язкового технічного контролю становить, зокрема, для легкових автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажних автомобілів (незалежно від форми власності) вантажопідйомністю до 3,5 тони, причепів до них із строком експлуатації більше двох років - кожні два роки.
На кожний транспортний засіб, що пройшов обов`язковий технічний контроль і визнаний технічно справним, суб`єкт проведення обов`язкового технічного контролю складає протокол перевірки його технічного стану, який видається водію транспортного засобу. У протоколі зазначається строк чергового проходження обов`язкового технічного контролю транспортного засобу відповідно до періодичності проходження, встановленої частиною восьмою цієї статті.
Протокол перевірки технічного стану - електронний документ, що засвідчує позитивні результати проведення обов`язкового технічного контролю транспортного засобу і містить інформацію, необхідну для його ідентифікації.
Відповідно до абз.3 ч.1 ст.60 Закону №2344-III за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Таким чином, на автомобільного перевізника чинним законодавством покладено обов`язок із забезпечення, а на водія – пред`явлення до перевірки документів, передбачених статтею 39 Закону. 
Суб`єктом відповідальності за абз.3 ч.1 ст.60 Закону №2344-IIІ є автомобільний перевізник.
Сторонами у справі не заперечується, що під час зупинки 14.03.2025р. посадовими особами Укртрансбезпеки транспортного засобу Toyota Prius, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , був відсутній протокол перевірки технічного стану транспортного засобу, за що передбачена відповідальність на підставі абз.3 ч.1 ст.60 Закону №2344-III у виді накладення штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Свої твердження про незаконність спірної постанови ОСОБА_1 , передусім, обґрунтовував тим, що він не є автомобільним перевізником, який може нести відповідальність відповідно до абз.3 ч.1 ст.60 Закону №2344-III у вигляді застосування адміністративно-господарського штрафу. 
Суд першої інстанції визнав обґрунтованими такі доводи позивача.
Таким чином, ключовим питанням в межах розгляду даної справи є встановлення факту наявності у позивача статусу автомобільного перевізника в розумінні Закону №2344-ІІІ.
Верховний Суд у постанові від 20.03.2025р. по справі №380/13118/23 зазначив, що питання відповідності учасника руху, який перевозить вантаж, критеріям автомобільного перевізника, визначеним Законом України «Про автомобільний транспорт», в аспекті правомірності притягнення власника автотранспортного засобу до відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт, через відсутність у водія документів, вже неодноразово досліджувалося Верховним Судом, зокрема, у справах №№640/27759/21, 240/22448/20, 280/3520/22, 620/18215/21, 600/1407/22-а та 280/2150/23.
Так, у постанові від 19 жовтня 2023 року (справа №640/27759/21) Верховний Суд указав, що в контексті належного установлення автомобільного перевізника, щодо якого проводиться перевірка, варто виходити з того, що у кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять беззаперечну інформацію щодо предмета такої перевірки, зокрема інформацію про автомобільного перевізника.
Відповідно до пункту 27 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним транспортом, міжнародних перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1001 від 02.12.2015р., до використання під час провадження господарської діяльності допускаються транспортні засоби, які: 
1) зареєстровані відповідно до Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. №1388;
2) є власністю ліцензіата та мають свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу або надані ліцензіату в оренду, кредит, лізинг і мають свідоцтво про реєстрацію та тимчасовий реєстраційний талон, якщо передбачено їх оформлення;
3) пройшли обов`язковий технічний контроль та щодо яких складено протокол перевірки технічного стану транспортного засобу згідно з Порядком проведення обов`язкового технічного контролю та обсягів перевірки технічного стану транспортних засобів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 січня 2012 р. №137, і технічний стан яких відповідає вимогам експлуатаційної безпечності;
4) внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців як засоби провадження господарської діяльності ліцензіата, що відповідають цим Ліцензійним умовам.
Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданого на ім`я ОСОБА_1 , позивач не є власником транспортного засобу Toyota Prius, державний номерний знак НОМЕР_1 , тобто являється належним користувачем відповідного автомобіля. 
Позивач зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця, одним із видів діяльності якого є пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення (49.31).
Наказом Укртрансбезпеки від 13.03.2020р. №102 ОСОБА_1 видано ліцензію на наступні види діяльності: внутрішні перевезення пасажирів на таксі; внутрішні перевезення пасажирів легковими автомобілями на замовлення.
При цьому, згідно наданих апелянтом відомостей з Єдиної інформаційної системи Державної служби України з безпеки на транспорті «Шлях», транспортний засіб Toyota Prius, державний номерний знак НОМЕР_1 , внесений як засіб провадження господарської діяльності ліцензіата – ОСОБА_1 .
З наданої відповідачем фотофіксації вбачається наявність та транспортному засобі розпізнавальних знаків служби таксі «Bolt», що також підтверджується і відеозаписом з портативного відеореєстратора уповноваженої особи Укртрансбезпеки. 
Більше того, при вирішенні спору колегія суддів враховує, що водій транспортного засобу ОСОБА_2 акт перевірки від 14.03.2025р. №АР 091656 підписав без зауважень та підтвердив здійснення перевезення пасажира, що зафіксовано записами портативного відеореєстратора посадової особи Укртрансбезпеки. Під час перевірки пасажир транспортного засобу вийшла з автомобіля, забрала свої речі та залишила місце проведення рейдової перевірки.
При цьому, встановлення факту наявності чи відсутності будь-яких правових відносин між водієм та перевізником, по-перше, не впливає на встановлення особи перевізника, та по-друге, виходить за межі повноважень посадових обов`язків співробітників Укртрансбезпеки.
У досліджуваному випадку не встановлено наявність у водія ОСОБА_2 відповідного зареєстрованого у встановленому порядку права на здійснення господарської діяльності з перевезення пасажирів, як фізична-особа підприємець, в тому числі за КВЕД 49.31 (пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення) чи 49.39 (інший пасажирський наземний транспорт, н.в.і.у.), які є у ФОП ОСОБА_1 .
Зазначене у сукупності, на думку колегії суддів, свідчить про те, що позивач є автомобільним перевізником в розумінні ст.1 Закону №2344-III. Висновки суду першої інстанції щодо протилежного ґрунтуються на не повному з`ясуванні обставин справи. 
Щодо доводів позивача про те, що відповідачем не повідомлено ОСОБА_1 про час і місце розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до п.25 Порядку №1567 справа про порушення розглядається в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи автомобільного перевізника) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.
Пунктом 26 Порядку №1567 передбачено, що справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи автомобільного перевізника.
Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа автомобільного перевізника повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням або надсиланням на офіційну електронну адресу (за наявності).
Згідно п.27 Порядку №1567 у разі неявки уповноваженої особи автомобільного перевізника справа про порушення розглядається без її участі.
За наявності підстав керівник територіального органу Укртрансбезпеки або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.
Як вже зазначалося колегією суддів, повідомлення-запрошення на розгляд 22.04.2024р. справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт було направлено відділом державного нагляду (контролю) в Одеській області на адресу позивача (м.Одеса, вул. Академіка Корольова, 86, кв.56).
Поштове відправлення 22.04.2025р. повернулося до відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області без вручення його адресату із зазначенням причини повернення «закінчення встановленого терміну зберігання». 
З вказаного слідує, що відповідачем виконано вимоги Порядку №1567 щодо повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт.
Положення пункту 27 Порядку №1567 надають відповідачу можливість здійснити розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт без участі уповноваженої особи автомобільного перевізника у разі неявки останньої на такий розгляд.
Більше того, ОСОБА_1 реалізував своє право довести відсутність підстав для притягнення його до відповідальності за абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» шляхом звернення з позовом до суду про скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу. 
Доводи позивача про незаконність спірної постанови не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи в суді апеляційної інстанцій. 
У постанові від 01.03.2018р. у справі №820/4810/17 Верховний Суд вказав, що відсутність особи під час розгляду справи про накладення адміністративно-господарського штрафу, не позбавляє особу спростовувати вину у суді та, у зв`язку з цим, не може бути самостійною підставою для скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу. 
Підсумовуючи викладене у сукупності колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про незаконність спірної постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №ПШ 117134 від 22 квітня 2025 року та про її скасування. 
Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Оскільки судом першої інстанції постановлено судове рішення з не правильним застосуванням норм матеріального права та з не повним з`ясуванням обставин справи, тому, відповідно до ст.317 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції задовольняє таку скаргу, скасовує рішення від 23.01.2026р. з ухваленням по справі нового рішення – про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 308, 311, п.2 ч.1 ст.315, ст.ст. 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті задовольнити.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 січня 2026 року скасувати.
Ухвалити по справі нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №ПШ 117134 від 22 квітня 2025 року. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 23 березня 2026 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук