Справа № 344/22044/25 
Провадження № 2/344/2184/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 квітня 2026 року м. Івано-Франківськ 
Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі: 
головуючої-судді Бабій О.М., 
секретаря Волощук Є.Ю.,
за участі позивачки ОСОБА_1 , представника відповідача – ОСОБА_2 ,
розглянувши в спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дружини,- 
В С Т А Н О В И В: 

Позивачка звернулась в суд із позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на своє утримання в розмірі 1/4 частини від усіх доходів щомісячно. Позов обґрунтований тим, що сторони перебували у шлюбі з 01.08.1992 року, а з 17.11.2025 року шлюб між сторонами розірвано, але рішення не набрало законної сили, позивачка його оскаржує. Позивачка опікувалась сім`єю, матеріально забезпечувала родину, займалась лікуванням відповідача бо він не працював в період з 2010 по 2016 рік. У липня 2025 року відповідач фактично покинув сім`ю та зовсім не приймає участі у матеріальному забезпеченні родини. Натомість позивачка тяжко хворіє з 2019 року коли у неї було виявлено пухлину головного мозку. Позивачка зараз перебуває у стані після оперативного лікування, що вимагає великих матеріальних затрат. З 2020 року позивачці встановлено 2 групу інвалідності та вона потребує постійного стороннього догляду та матеріальної допомоги. Відповідач проживає окремо, працює та має дохід, а тому може надавати матеріальну допомогу позиваці.
13 лютого 2026 року представник відповідача подала відзив на позовну заяву в якому зазначила, що відповідач позовні вимоги визнає частково та згідний сплачувати аліменти на утримання колишньої дружини в розмірі 3328 грн. щомісяця. В задоволенні решти вимог просить відмовити з огляду на таке. 
Позивачка намагається ввести в оману суду щодо свого дійсного стану здоров`я та можливості працювати. Позивачка звільнилася з роботи 01.06.2023 року за власним бажанням, а н за станом здоров`я, вона не бажала працювати і таке звільнення не пов`язано з її хворобою і неможливістю працювати. З 01.11.2025 року позивачці встановлено ІІІ групу інвалідності, вона не потребує постійного стороннього догляду. Коли відповідач проживав разом з позивачкою, то він повністю оплачував за її лікування, включаючи дві операції у 2019 та 2022 роках, оскільки працював за кордоном та мав дохід. Позивачкою до позовної заяви не долучено доказів того, що вона витрачає значні кошти на лікування починаючи з липня 2025 року. Крім того, у позивачки є кошти на оплату вартості послуг адвоката в сумі 50 000 грн., а на лікування та проживання немає. 
Також у власності позивачки є дві земельні ділянки, домоволодіння та квартира.
У сторін також є двоє повнолітніх дітей, які є дорослими, займаються підприємницькою діяльністю та зобов`язані допомагати матері.
Відповідач погоджується сплачувати аліменти в сумі 3328 грн. в твердій грошовій сумі, оскільки регулярного доходу немає, як і постійного місця роботи.
Отже, позивачці встановлена ІІІ група інвалідності, вона отримує пенсію по інвалідності, їй протипоказана важка фізична праця, вона має у власності нерухомість, діти позивачки можуть та зобов`язані утримувати її, а тому відповідач не єдиний хто зобов`язаний її утримувати, а тому немає підстав для задоволення позову в повному обсязі.
Щодо відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 50 000 грн., то такі витрати є необґрунтованими, не доведеними та не відповідають складності справи, гонорар має бути розумним та враховував витрачений адвокатом час.
18 березня 2026 року позивачка подала заперечення на відзив в яких зазначила, що додані до позовної заяви докази безспірно підтверджують стан її здоров`я. Згідно виписки № 4169 вона потребує стороннього догляду. Хвороба має рецидиви, здатність позивачки до самообслуговування зменшується, за станом здоров`я вона немає змоги працювати. Твердження відповідача про те, що він оплачував лікування позивачці під час перебування в шлюбі є не відповідають дійсності, оскільки він не працював та знаходився на утриманні позивачки.
Щодо дітей, то вони не займаються підприємницькою діяльністю, син доходів в 2025 році не мав. Відповідач успішно працює у США, має стабільно високі доходи, може утримувати співмешканку, проводити з нею час у ресторанах, а тому може сплачувати аліменти у заявленому розмірі.
Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з мотивів наведених в позовній заяві, просили позов задовольнити у повному обсязі. Також пояснила, щодо своїх доходів, що вона отримує тільки пенсію. Щодо продажу автомобіля в липні 2025 року, то за вилучені кошти вона купила інший автомобіль, а щодо продажу автомобіля в січні 2026 року, то вона віддала кошти дочці щоб та купила автомобіль і могла її возити на лікування. Також позивачка зазначила, що частину коштів від продажу автомобіля дочка передала відповідачу, ще частину вони з дітьми віддавали як борги, які утворилися внаслідок виїзду відповідача за кордон.
Щодо коштів в усім 50 000 гривень, які позивачка оплатила адвокату, то ці кошти вона позичила чи отримала від своєї мами, яка перебуває за кордоном і теж їй допомагає, як і її діти. На запитання представника відповідача чому вона не звернулась за безоплатною правовою допомогою, то позивачка повідомила, що її з чоловіком дуже швидко розлучили і вона вважає, що всі адвокати зацікавлені у справі, тому вона їм не довіряє.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечила щодо вимог позову, позов відповідач визнає частково в сумі 3328 грн.,оскільки він проживає у США, доходів немає окрім допомоги від уряду США, живе за рахунок іншої жінки, з якою планує створити сім`ю після розірвання шлюбу з позивачкою. Вважає недоцільно та не законно стягувати аліменти в частці від його доходу, оскільки він не отримує жодних доходів.
Також представник зазначила, що позивачка отримує дохід у вигляді пенсії, соціальних виплат, від продажу автомобілів, також їх допомагають діти та мама. Крім того, вона може працювати, стороннього догляду не потребує.
Заслухавши пояснення позивачки, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.
Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 01.08.1992 року. 
Заочним рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 17 листопада 2025 року шлюб між сторонами розірвано, але рішення суду не набрало законної сили (а.с.34). Позивачка зазначала, що подала заяву про перегляд заочного рішення суду.
01 червня 2023 року позивачка звільнилась з роботи за власним бажанням, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.18).
Позивачка в позовній заяві та в судовому засіданні стверджувала, що вона хворіє на тяжку хворобу, а тому не може працювати, на підтвердження своїх слів надала суду копії медичних документів, виписок, результатів досліджень.
З 01 серпня 203 року позивачці було встановлено другу групу інвалідності, загальне захворювання, що підтверджується копією довідки (а.с.19).
З 01 листопада 2025 року позивачці вже встановлено третю групу інвалідності, що підтвердила позивачка та підтверджується копією Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи (а.с.20-23).
В рішенні визначено дат повторного оцінювання 10 листопада 2027 року (а.с.22).
В рішенні зазначено основний діагноз – Доброякісне новоутворення головного мозку, а також вказано, що позивачка не потребує постійного стороннього догляду (а.с.21).
Позивачка зазначила в судовому засіданні, що на лікування, обстеження їй потрібні грошові кошти, яких в неї немає. Діти допомагають їй з продуктами, але чоловік з липня 2025 року жодних коштів їй не надає, хоча вона потребує матеріальної допомоги, а чоловік може таку допомогу надавати, оскільки перебуває в США та отримує високий дохід, проводить час зі своєю співмешканкою.
Щодо своїх доходів, то позивачка зазначила, що отримує пенсію по інвалідності
Судом витребувано інформацію щодо доходів сторін, оскільки самостійно сторони такої інформації суду не надали.
Згідно відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківські області позивачка знаходиться на обліку і отримує пенсію по інвалідності з січня 2025 року, з березня 2025 року розмір пенсії складає 3323 грн. (а.с.195-197).
Також судом самостійно отримано інформацію з Державного реєстру фізичних осіб платників податків із якого вбачається, що в липні 2024 року, липні 2025 року та лютому 2026 року позивачка отримувала соціальні виплати на загальну суму 8000 грн., позивачка пояснила, що це кошти на МРТ, які вона отримала з місцевого бюджету коли звернулась із заявою про допомогу (а.с.61, 199).
Також в травні 2025 року позивачка отримала дохід від продажу автомобіля в сумі 240 000 грн., а в січні 2026 року в сумі 100 000 грн., також від продажу автомобіля (а.с.199).
Позивачка пояснила, що вона в травні 2025 року продала один автомобіль та купила інший, дешевший, а частину коштів віддала, оскільки позичала їх для виїзду чоловіка за кордон, а також її дочка відвезла частину коштів батьку.
Щодо другого автомобіля, то позивачка пояснила, що продала його та кошти віддала дочці щоб та купила інший автомобіль собі, щоб возити позивачку на процедури.
Жодних доказів на підтвердження своїх слід позивачка не надала.
Також у власності позивачки є квартира в місті Івано-Франківську, домоволодіння та дві земельні ділянки в Івано-Франківському районі, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав (а.с.108).
Щодо доходів відповідача, то згідно інформації з Державного реєстру фізичних осіб платників податків він жодних доходів не отримує (а.с.201).
Представник відповідача повідомила суду, що відповідач проживає в США, знаходиться на утриманні своєї співмешканки, з якою хоче одружитися, після розірвання шлюбу з позивачкою, а також він отримує мінімальну допомогу від уряду США.
Жодних доказів на підтвердження своїх слів представник відповідача також суду не надала.
Також у сторін є двоє повнолітніх дітей, інформації про доходи сторони суду не надали, позивачка із заявою про стягнення з них аліментів на своє утримання до суду не зверталась, але зазначила, що діти їй допомагають.
Відповідно до ст. 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Частину четверту статті 75 визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), згідно з Рішенням Конституційного Суду № 1-р/2024 від 29.10.2024} Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 76 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Особа має право на утримання і тоді, коли вона стала особою з інвалідністю після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу.
Отже, позивачка має право на утримання, оскільки є особою з інвалідністю ІІІ групи, інвалідність набута під час перебування у шлюбі з відповідачем.
Також позивачка отримує дохід, який забезпечує їй прожитковий мінімум, встановлений законом.
Але, суд зважає на те, що відповідач погодився з твердженням позивачки, що вона потребує допомоги, визнав в цій частині позов, але не погоджується із сумою чи часткою утримання.
Щодо суми чи частки утримання, то суд вважає за необхідне звернути увагу на таке.
Відповідно до ст. 77 СК України, утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно. За взаємною згодою аліменти можуть бути сплачені наперед. Якщо платник аліментів виїжджає на постійне місце проживання у державу, з якою Україна не має договору про надання правової допомоги, аліменти можуть бути сплачені наперед за час, визначений домовленістю подружжя, а у разі спору - за рішенням суду.
Позивачка просить стягувати аліменти у розмірі 1/4 частки від його доходів, але відповідач жодних доходів не отримує, доказів того, що відповідач отримує доходи щоб можна було визначити їх частку суду не надано.
Відповідно до ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану.
Тому, урахуванням ч. 2 ст. 77 СК України суд вважає за можливе визначити аліменти в грошовій сумі, а не в частці від доходів.
Щодо суми до стягнення, то враховуючи те, що позивачка має доходи у вигляді пенсії, соціальні виплати, у неї є повнолітні діти, вона має нерухоме майно та отримує дохід від продажу автомобілів, а відповідач немає жодних офіційних доходів, то аліменти слід визначити в розмірі, який визнає відповідач в сумі 3328грн., тобто в розмірі 1 прожиткового мінімуму для працездатної особи.
Відповідно до ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Якщо позивач вживав заходів щодо одержання аліментів від відповідача, але не міг їх одержати внаслідок ухилення відповідача від їх сплати, суд, залежно від обставин справи, може постановити рішення про стягнення аліментів за минулий час, але не більш як за один рік. Якщо один із подружжя одержує аліменти у зв`язку з інвалідністю, сплата аліментів триває протягом строку інвалідності. У разі подання відповідного документа про продовження строку інвалідності стягнення аліментів продовжується на відповідний строк без додаткового рішення суду про це.
Позивачка звернулась з позовом 10 грудня 2026 року, тому слід присудити стягнення аліментів з цієї дати і на час встановлення їй інвалідності.
Відповідно до ст. 82 СК України, право одного з подружжя на утримання, а також право на утримання, яке особа має після розірвання шлюбу, припиняється у разі поновлення його працездатності, а також реєстрації з ним повторного шлюбу. Право на утримання припиняється від дня настання цих обставин.
Якщо після припинення права на утримання виконання рішення суду про стягнення аліментів буде продовжуватися, всі суми, одержані як аліменти, вважаються такими, що одержані без достатньої правової підстави, і підлягають поверненню у повному обсязі, але не більш як за три роки.
Право одного з подружжя на аліменти, які були присуджені за рішенням суду, може бути припинене за рішенням суду, якщо буде встановлено, що: 1) одержувач аліментів перестав потребувати матеріальної допомоги; 2) платник аліментів неспроможний надавати матеріальну допомогу.

Щодо стягнення судових витрат, то слід вказати наступне.
За вимогами ст.133,137,141 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати в т.ч. на професійну правничу допомогу, які несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує в т.ч. дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Позивачка зазначає, що нею понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 50 000 грн., що є значним розміром, не типовим для такої категорії справ.
Відповідно до положень статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1)розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2)розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг),виконаних адвокатом,та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витратна оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом,витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та(або)значенням справи для сторони,в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
03 листопада 2025 року позивачка уклала договір про надання правової допомоги/юридичних послуг з ФОП ОСОБА_4 (а.с.42).
Вартість послуг 50 000 грн., які мають бути оплачені 04 листопада 2025 року.
Доказів оплати таких послуг позивачка суду не надала.
01 грудня 2025 року сторонами підписано Акт приймання передачі наданих послуг, згідно якого ФОП ОСОБА_4 надав позивачці такі послуги:проект запиту щодо розгляду звернення до утримання відповіді, проект позову до суду, проект досудової претензії (а.с.44).
Але жодного запиту чи досудової вимоги до позову не додано. Крім того, позовна заява подана особисто позивачкою 10 грудня 2025 року, який проект позову складено представником, суду не відомо, дані представника в позовній заяві не зазначено, він жодного разу не брав участі у справі, з матеріалам справи не знайомився.
Крім цього, до позову додано копію договору про співробітництво від 07 жовтня 2025 року, який укладений між ФОП ОСОБА_4 та адвокатом Вардзєловою Оленою Василівною (а.с. 45).
Також 01 грудня 2025 року між адвокатом Вардзєловою Оленою Василівною та позивачкою укладено договір про надання правничої допомоги.
Жодних доказів на виконання цього договору позивачкою суду не надано.
Адвокат Вардзєлова Олена Василівна участі у справі не брала.
Також слід зазначити, що позивачка має право на отримання безоплатної правової допомоги, але за її отриманням не звернулась, хоча вказує, що грошових коштів, які вона отримує їй не вистачає на лікування, а 50 000 грн. на оплату послуг адвоката вона позичила.
Тому, суд вважає необґрунтованими та не доведеними витрати, які просить відшкодувати позивачка.
Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. 
Тому з відповідача слід стягнути 1211,20 гривень судового збору на користь держави.
На підставі ст. 75, 76, 77, 80 СК України, керуючись ст.ст. 76-81, 89, 137, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд - 
У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дружини - задовольнити частково.
Стягувати із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_1 , в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_2 , аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі в розмірі по 3328 (три тисячі триста двадцять вісім) гривень щомісячно, на час встановлення їй інвалідності.
Стягнення аліментів розпочати з 10 грудня 2025 року.
В задоволенні решти вимог позову відмовити.
Стягнути із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_1 , на користь держави UA908999980313111256000026001, отримувач коштів ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, код за ЄДРПОУ 37993783, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету 22030106) судовий збір в розмірі 1211 гривень 20 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Бабій О.М.

Повний текст рішення складено та підписано 21 квітня 2026 року.