ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ  ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

12 березня 2026 року 	Справа № 160/37474/25  	
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді	Юркова Е.О. 	 	
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
УСТАНОВИВ:
31 грудня 2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з вимогами:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо виплати нарахованої з 26 липня 2023 року пенсії за віком ОСОБА_1 , призначеної за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з обмеженням її розміру десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, на підставі приписів статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року № 3668-VІ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснювати щомісячно виплату нарахованої пенсії за віком ОСОБА_1 , призначеної за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» без обмеження її максимального розміру - з 26 липня 2023 року та у зв`язку з цим провести виплату з урахуванням виплачених сум.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.10.2023 року у справі №160/24007/23 позивачу призначена пенсія за віком з 26.07.2023 року, проте розмір її виплати протиправно обмежено максимальним розміром - десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, на підставі приписів статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року № 3668-VІ. Вказані дії вважає протиправними, посилаючись на правові позиції судів щодо обмеження прав і свобод людини.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.01.2026 року відкрито провадження у даній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області 03.02.2026 року подано відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування відзиву відповідач зазначив, що на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.10.2023 № 160/24007/23 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області до страхового стажу позивача були зараховані відповідні періоди роботи та призначено пенсію за віком з 26.07.2023 року. 26.08.2025 року ОСОБА_1 звернувся (вх. №36037/Д-0400-25 від 29.08.2025 року) до Головного управління з питання пенсійного забезпечення, на яке було надано відповідь листом від 08.09.2025 року № 41600-36037/Д-01/8-0400/25 “Про розгляд звернення”. Відповідно до пункту 3 статті 27 Закону №1058 максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Відповідно до Закону України від 03.11.2022 № 2710-IX “Про Державний бюджет України на 2023 рік” та Закону України від 19 листопада № 4059-IX “Про Державний бюджет України на 2024 рік” розмір прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб з 01.01.2023 року становив 2093,00 грн., з 01.01.2024 року становив 2361,00 грн. З огляду на вищезазначене, сума пенсії позивача до виплати, з урахуванням вимог статті 27 Закону № 1058, складає з 26.07.2023 року — 20930,00 грн., з 01.03.2024 року - 23610,00 грн.
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
У зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному з 04.03.2026 по 11.03.2026, розгляд справи здійснено 12.03.2026.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.10.2023 року у справі №160/24007/23, зокрема зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) про призначення пенсії за віком від 26 липня 2023 року та прийняти обґрунтоване рішення, з урахуванням висновків суду.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 04.06.2025 року рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.10.2023 року у справі №160/24007/23 залишено без змін.
ОСОБА_1 призначена пенсія за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 26.07.2023 року.
Судом встановлено, згідно даних протоколу-розпорядження щодо призначення-перерахунку пенсії, що розмір пенсії ОСОБА_1 нараховано у сумі 25605,92 грн., проте максимальний розмір пенсії станом на 01.08.2025 рік становить 23610,00 грн.
Також згідно даних Пенсійного фонду, наданих відповідачем, розмір пенсії ОСОБА_1 з липня 2023 року нарахована у сумі 24751,97 грн., проте максимальний розмір пенсії становить 20930,00 грн., з березня 2024 року розмір пенсії становить 24751,97 грн., проте максимальний розмір пенсії становить 23610,00 грн.
Також згідно з довідкою про доходи №0744797650522742, за період серпень 2023 року – лютий 2024 року розмір виплат ОСОБА_1 становив 20930,00 грн., за період березень 2024 року – серпень 2025 року – 23610,00 грн.
Також листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 08.09.2025 року № 41600-36037/Д-01/8-0400/25 “Про розгляд звернення” на заяву позивача від 26.08.2025 року повідомлено, що відповідно до пункту 3 статті 27 Закону №1058 максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Сума пенсії до виплати, з урахуванням вимог статті 27 Закону № 1058, складає 23610,00 грн.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з нормою статті 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складової права на соціальний захист, є її конституційним правом.
За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Так, принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулювання порядку формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам врегульовані Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон № 1058).
Згідно з частиною 3 статті 27 Закону № 1058 максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.
Вказана редакція частини 3 статті 27 Закону № 1058 запроваджена відповідно до Закону № 3668-VI від 08.07.2011 року «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи».
При цьому, рішенням Конституційного Суду № 7-р(II)/2022 від 12.10.2022 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), приписи статті 2 Закону України „Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи“ від 8 липня 2011 року № 3668-VI зі змінами, що поширюють свою дію на Закон України „Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб“ від 9 квітня 1992 року № 2262-XII.
Слід зазначити, що зміни щодо виплати пенсії у максимальному розмірі введені з 01.01.2008 року із набранням чинності Законом України від 28.12.2007 року №107-VI: пункт 35 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» у Законі України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування": частину третю статті 27 викласти в такій редакції: "3. Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством) не може перевищувати дванадцяти мінімальних розмірів пенсії за віком, встановленої абзацом першим частини першої статті 28 цього Закону". 
Рішенням Конституційного Суду від 22.05.2008 року у справі №10-рп/2008 визнано такими, що не відповідають Конституції України (254к/96-ВР) (є неконституційними), положення ст.67 розділу I, п.п.2-4, 6-8, 10-18, пп.7 п.19, п.п.20-22,24-34, пп.1-6,8-12 п.35, п.п.36-100 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» та п.3 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України».
Таким чином, доповнення у статті 27 Закону № 1058 стосовно максимального розміру пенсії визнано неконституційним відповідно до рішення Конституційного Суду від 22.05.2008 року у справі № 10-рп/2008.
Водночас, Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року № 3668-VI у Законі України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування": частину третю статті 27 викласти в такій редакції: "3. Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність" (пункт 17 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення).
У подальшому, із набранням чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року № 911-VIII, частину третю статті 27 доповнити реченням такого змісту: "Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень" (пункт 22).
Відповідно до частини 2 статті 152 Конституції України, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за рішеннями Конституційного Суду України неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність (абз.6 п.4 Рішення КСУ у справі №1-31/2000 про порядок виконання рішень КСУ).
Як зазначив Конституційний Суд України у рішенні від 14.12.2000 року у справі №1-31/2000 рішення Конституційного Суду України мають пряму дію і для набрання чинності не потребують підтверджень з боку будь-яких органів державної влади.
Таким чином, правовим наслідком прийняття Конституційним Судом України рішення від 22.05.2008 року у справі № 10-рп/2008, є втрата чинності із 22.05.2008 року норм частини 3 статті 27 Закону № 1058. Це, у свою чергу, виключає можливість законодавчого органу України вносити зміни у норму яка визнана неконституційною, оскільки після визнання неконституційною норми частини 3 статті 27 Закону № 1058, така вважається «відсутньою» у тексті Закону.
Отже, буквальне розуміння змін, внесених Законом від 08.07.2011 року № 3668-VI та згідно із Законами № 911-VIII від 24.12.2015 року, № 1774-VIII від 06.12.2016 року, із урахуванням рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року у справі № 10-рп/2008, дозволяє стверджувати, що у Законі № 1058 була відсутньою норма частини 3 статті 27, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів та цифр, є нереалізованими.
Таким чином, внесені Законом від 08.07.2011 року № 3668-VI та Законами № 911-VIII від 24.12.2015 року № 1774-VIII від 06.12.2016 року до частини 3 зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.
Аналогічний правовий висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі №127/4267/17, від 16.10.2018 року у справі №522/16882/17, від 10.10.2019 року у справі №522/22798/17, від 08.08.2019 року у справі №522/3271/17, від 30.10.2020 року у справі №522/16881/17 та від 21.12.2021 року у справі №120/3552/21-а.
Поряд із цим, суд звертає увагу також і на те, що принцип обов`язковості рішень Конституційного Суду України, та їх властивість «негативної нормотворчості» проявляється у недопустимості запровадження правового регулювання з тими самими недоліками.
Так, Конституційний Суд України в пункті 7 рішення від 08.06.2016 року № 4-рп/2016 висловлював правову позицію, у відповідності до якої, закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані неконституційними, не можуть бути прийняті в аналогічній редакції, оскільки рішення Конституційного Суду України є «обов`язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені». Повторне запровадження правового регулювання, яке визнано неконституційним, дає підстави стверджувати про порушення конституційних приписів, згідно з якими закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.
Також, Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою в Конституції України виокремлюються певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави; до них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст.17 Конституції України перебувають на службі, у тому числі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, органах, що забезпечують суверенітет і територіальну цілісність, її економічну та інформаційну безпеку (рішення від 20.02.2002 р. №5-рп/2002, від 17.03.2004 р. №7-рп/2004).
Разом з тим вимоги в частині зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснювати щомісячно виплату нарахованої пенсії за віком ОСОБА_1 , призначеної за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», без обмеження її максимального розміру задоволенню не підлягають з огляду на таке.
Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України).
Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Отже задоволення позову в цій частині буде свідчити про вирішення спору, який ще відсутній, тобто на майбутнє, що суперечить засадам адміністративного судочинства та його принципам.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується вимогами частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 1211,20 грн., що документально підтверджується квитанцією від 25.12.2025 року № 3АК9-Т7Т4-СС62-НР49.
Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду в сумі 605,60 грн. підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань.
У зв`язку з перебуванням головуючого судді у період з 04.03.2026 року по 11.03.2026 року на лікарняному, розгляд справи здійснено 12.03.2026 року.
Керуючись ст.ст.9, 72-77, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ПН НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, буд. 26, м. Дніпро, 49094; ІК в ЄДРПОУ 21910427) про визнання протиправної бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо виплати нарахованої з 26 липня 2023 року пенсії за віком ОСОБА_1 , призначеної за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з обмеженням її розміру десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, на підставі приписів статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком ОСОБА_1 , призначену за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», без обмеження її максимальним розміром з серпня 2023 року, з урахуванням раніше виплачених сум. 
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, буд. 26, м. Дніпро, 49094; ІК в ЄДРПОУ 21910427) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ПН НОМЕР_1 ) понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 605,60 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст рішення суду складений 12 березня 2026 року.

Суддя Е.О. Юрков