Справа № 130/446/26
Провадження № 22-ц/801/961/2026
Категорія: 56
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шепель К. А.
Доповідач: Шемета Т. М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2026 року	Справа № 130/446/26	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),
суддів Ковальчука О. В., Сала Т. Б.,
учасники справи:
позивач (особа, яка подала апеляційну скаргу) Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк»
відповідач ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» на ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 26 лютого 2026 року постановлену у складі судді Шепеля К. А. в м. Жмеринці, дата складення повного судового рішення, відповідає даті постановлення ухвали, -
в с т а н о в и в :
В лютому 2026 року через систему «Електронний суд» Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» (надалі АТ «ПУМБ») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів.
Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 17 лютого 2026 року позовну заяву залишено без руху на підставі п. 2 ч. 3 ст. 175, ч. 5 ст. 177 ЦПК України.
На виконання вимог ухвали 24 лютого 2026 року АТ «ПУМБ» через систему «Електронний суд» подало до суду заяву про усунення недоліків.
Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 26 лютого 2026 року позовну заяву повернуто позивачу. 
Ухвала суду мотивована тим, що позивач обґрунтовує свої обставинами, що пов`язані з можливим вчиненням шахрайських дій та наявністю кримінального провадження, у межах якого його визнано потерпілою стороною, однак належні відомості та докази щодо такого провадження не надано. Вказані обставини мають істотне значення для правильного визначення характеру спірних правовідносин, встановлення належного відповідача та вирішення питання щодо наявності підстав для застосування положень статті 1212 Цивільного кодексу України. Оскільки зазначені недоліки позовної заяви не були усунуті, суд позбавлений можливості вирішити питання про відкриття провадження у справі.
Не погодившись із цією ухвалою, 10 березня 2026 року через систему «Електронний суд» АТ «ПУМБ», подало апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду. 
Основні доводи апеляційної скарги зводяться до того, що АТ «ПУМБ» звернулися з позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів (у розумінні ст. 1212 ЦК України), а не з позовом про відшкодування шкоди спричиненої кримінальним правопорушенням. Вони надали до суду усю наявну інформацію щодо кримінального провадження № 12024141430000749 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, розпочатого за фактом заволодіння 08 червня 2024 року невідомою особою грошовими коштами з банківського рахунку ОСОБА_2 в АТ «ПУМБ».
На стадії відкритого провадження у справі суд не може давати оцінку достатності доказів та чи вірно визначено склад учасників справи.
Відповідач ОСОБА_1 у встановлений апеляційним судом строк не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.
Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду повернення заяви позивачеві (п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України) розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржувана ухвала не відповідає вимогам закону. 
По справі встановлено наступне:
- 13 лютого 2026 року через систему «Електронний суд» АТ «ПУМБ» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів (а.с. 1 – 6);
- ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 17 лютого 2026 року позовну заяву залишено без руху на підставі п. 2 ч. 3 ст. 175, ч. 5 ст. 177 ЦПК України (а.с. 47);
- 24 лютого 2026 року АТ «ПУМБ» через систему «Електронний суд» подало до суду заяву про усунення недоліків (а.с. 49 – 54);
- ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 26 лютого 2026 року позовну заяву повернуто позивачу (а.с. 61). 
Оцінюючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає наступне:
Згідно з частиною п`ятою статті 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).
Разом із тим, за наявності поважних причин подання доказів можливе і на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред`явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.
Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 25 січня 2021 року у справі № 201/1333/19, від 16 грудня 2020 року у справі № 379/460/17, від 06 листопада 2019 року у справі № 752/16470/16-ц, від 04 вересня 2019 року у справі № 705/1252/19.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач зазначив обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги, а також вказав, що до матеріалів справи він надав докази, якими, на його думку, ці обставини підтверджуються.
Відповідно до частини першої статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Виходячи з положень ЦПК України, статтями 175, 177 ЦПК України не встановлено вимог, яким мають відповідати докази. Крім того, аналіз наданих сторонами доказів здійснюється судом при вирішенні спору по суті, а не на стадії вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для відкриття провадження у справі або залишення позову без руху.
Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного суду від 10 квітня 2024 року у справі № 755/9389/22.
Ненадання доказу або надання доказу чи доказів, які не є належними, допустимими, достовірними та достатніми є підставою для відмови у задоволенні позову за недоведеністю, оскільки останні не будуть враховуватись судом.
ЄСПЛ притримується позиції, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (до прикладу, рішення у справі «Шишков проти Росії» (Shishkov v. Russia), № 26746/05, параграф 110, від 20 лютого 2014 року).
Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції.
Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 липня 2024 року у справі № 459/1507/23.
З огляду на наведене, колегія суддів виснує, що суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву, фактично надав оцінку достатності та належності доказів, а також обставинам, на яких ґрунтуються позовні вимоги, що виходить за межі повноважень суду на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.
Висновки суду першої інстанції про неможливість відкриття провадження у справі у зв`язку з ненаданням доказів щодо кримінального провадження є передчасними, оскільки такі обставини підлягають з`ясуванню під час розгляду справи по суті, а не на стадії прийняття позовної заяви.
З огляду на викладене оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі пункту 4 статті 379 ЦПК України (порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали), а справа - направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції (п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).
Керуючись статтями 367, 369, 374, 377, 379- 383, 389 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» задовольнити.
Ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 26 лютого 2026 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча   Т. М. Шемета

Судді: О. В. Ковальчук

Т. Б. Сало