Справа № 159/9544/25
Провадження № 2/159/908/26

КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)
17 березня 2026 року м. Ковель 

Ковельський міськрайонний суд Волинської області у складі:
головуючого судді Денисюк Т.В.
з участю секретаря судового засідання Пустової А.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
у с т а н о в и в:

У грудні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (далі – ТОВ «Діджи Фінанс», фінансова компанія, товариство) через систему «Електронний суд» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання фінансового кредиту продукту «Кредитна лінія Старт» №1332785360736 від 24.11.2023 у розмірі 28000 гривень, з них: 7000 гривень – заборгованість за тілом кредиту, 21000 гривень – заборгованість за відсотками. 
Позов мотивований тим, що 24.11.2023 між ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «Віва Капітал» в електронному вигляді був укладений кредитний договір (оферти) №1332785360736. У договорі сторони погодили суму кредиту 7000 грн на строк 120 днів з 24.11.2023 по 23.03.2024 з дисконтною (фіксовано) процентною ставкою у розмірі 2,5 % за перші 20 днів користування кредитом та базовою (фіксовано) процентною ставкою 2,5% з 21 дня користування кредитом до дня повернення кредиту.
ТОВ «ФК «Віва Капітал» виконало зобов`язання за договором, перерахувало на зазначений відповідачем банківський рахунок № НОМЕР_1 кредитні кошти. 
Відповідач кредит вчасно не повернув, у зв`язку з чим має місце заборгованість у розмірі 28000 гривень, з них: 7000 гривень – заборгованість за тілом кредиту, 21000 гривень – заборгованість за відсотками. 
Відповідно до Договору факторингу №22072024 від 22.07.2024 та Реєстру боржників первісний кредитор уступив право вимоги за цим кредитним договором позивачу ТОВ «Діджи Фінанс» із визначенням суми заборгованості 28000 грн.
Позивач додаткових нарахувань за кредитним договором не проводив, просить стягнути з відповідача заявлену кредитну заборгованість, 2422,40 грн судового збору та 6000 грн витрат на правничу допомогу. 
09.02.2026 суд відкрив провадження у справі, на підставі пункту 1 частини шостої статті 19, частини першої статті 274 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позовній заяві клопотав про розгляд справи у його відсутності, не заперечив проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, правом подати відзив на позов не скористався. Відповідно до вимог статті 128 ЦПК України вважається належним чином повідомленим, судовий виклик за зареєстрованим місцем проживання не вручений через відсутність адресата (рекомендоване повідомлення № R068060415491).
Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 в справі №911/3142/19 сформував правову позицію, згідно з якою, направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважити повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду.
Окрім того, ухвала про відкриття провадження у справі скерована відповідачу на його електронну пошту, що відображено у системі документообігу суду від 12.02.2026.
Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось у зв`язку з неявкою всіх учасників справи (частина друга статті 247 ЦПК).
Враховуючи згоду позивача, керуючись статтею 280 ЦПК України, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частина п`ята статті 268 ЦПК України) – 17.03.2026.
Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини і відповідні ним правовідносини. 
24.11.2023 між ТОВ «ФК «Віва Капітал» та ОСОБА_1 дистанційно в електронній формі був укладений договір про надання фінансового кредиту продукту «Кредитна лінія Старт» №1332785360736 від 24.11.2023.
Відповідно до кредитного договору позичальнику наданий кредит на таких умовах:
- сума кредиту – 7000 грн (п.1.2);
- реквізити належного позичальнику платіжного засобу для надання коштів №5366-39**-****-2796 (п.2.23);
- строк кредитування - 120 днів 3 24.11.2023 по 23.03.2024 (п.1.3);
- дисконтна (фіксована) процентна ставка - 2,5 % за перші 20 днів користування кредитом (п.1.4.1);
- базова (фіксована) процентна ставка 2,5% з 21 дня користування кредитом до дня повернення кредиту (п.1.4.2);
- орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладання договору становить: 184361,03% (п.1.6),
- орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладання Договору становить 280000,00 гривень (п.1.7),
- продовження строку кредитування не передбачено (п.1.14).
Договір про надання фінансового кредиту, паспорт, анкета-заява на отримання кредиту, графік платежів та згода на взаємодію з третіми особами при врегулюванні проблемної заборгованості підписані відповідачем електронним цифровим підписом шляхом використання одноразового ідентифікатора G7Q8Y3 (а.с.20-29).
Сторонами погоджений графік із шести платежів, п`ять платежів по 3500 грн, шостий платіж 10500 грн (а.с.27).
На виконання умов Договору 14 квітня 2024 року ТОВ «ФК «Віва Капітал» перерахувало кошти в сумі 3000 гривень на банківську картку відповідачки № НОМЕР_1 (номер транзакції НОМЕР_2 ) (а. с. 15).
Позивач 24.11.2023 перерахував відповідачу кредитні кошти в розмірі 7000 гривень на зазначену відповідачем у заявці платіжну карту № НОМЕР_1 за допомогою системи easyPay, що підтверджується листом ТОВ «ФК «Контрактовий дім» від 24.12.2025 за №27733-1329220271-24122025. 
Відповідач ОСОБА_1 будь-яких платежів на повернення кредиту не здійснював.
Згідно з розрахунком за договором про надання фінансового кредиту продукту «Кредитна лінія Старт» №1332785360736 від 24.11.2023 за відповідачем ОСОБА_1 обліковується заборгованість в сумі 28000 грн, з них: 7000 гривень – основний борг, 21000 гривень – проценти.
22.07.2024 між ТОВ «ФК «Віва Капітал» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладений Договір факторингу № 22072024, відповідно до пункту 2.1 даного договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та сплатити клієнту суму фінансування за таке відступлення на умовах, визначених цим договором (а.с.30-33).
Відповідно до витягу з реєстру боржників до позивача перейшло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 за договором про надання фінансового кредиту №1332785360736 від 24.11.2023 на загальну суму 28000 грн. 
Після набуття права вимоги ТОВ «Діджи Фінанс» додаткових нарахувань не проводило.
15.08.2025 на адресу відповідача представником позивача скерована досудова вимога, яка залишена без реагування (а.с.40).
Висновки суду та мотиви прийнятого рішення.
Позов підлягає до задоволення повністю з таких мотивів.
Згідно зі ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. 
Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України та статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 626, 628 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі (стаття 1055 ЦК України). 
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони (ст.207 ЦК України).
В силу статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. 
Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Договір укладений в електронній формі є таким, що укладений у письмовому вигляді.
Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі – Закону).
Відповідно до статті 3 Закону електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. 
Відповідно до ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону у разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
У постанові від 07.04.2021 у справі №623/2936/19 Верховний Суд сформував висновок про правомірність використання при укладенні електронного договору електронного підпису у виді одноразового ідентифікатора.
Суд встановив, що договір про надання фінансового кредиту продукту «Кредитна лінія Старт», про який йдеться у справі, за формою відповідає вимогам законодавства, підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором, який є аналогом власноручного підпису. 
Наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За матеріалами справи відповідач ОСОБА_1 через веб-сайт Кредитодавця шляхом введення Логіну (номер мобільного телефону) і паролю ввійшов до Особистого кабінету через Інформаційно-телекомунікаційну систему (ІТС), ознайомився з умовами кредитування, акцептував оферту, отримав одноразовий ідентифікатор для підписання договору, погодився на запропоновані умови кредитування, скористався кредитом, який був перерахований на зазначений ним картковий рахунок.
Предметом даного позову є стягнення фактором заборгованості за кредитним договором.
Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Згідно з статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Заміна осіб у зобов`язанні пов`язана з тим, що попередні учасники зобов`язань вибувають з цих відносин, а їх права та обов`язки переходять до суб`єктів, які їх замінюють.
Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Позивачем на підтвердження права вимоги до відповідача надані копія договору факторингу №22072024 від 22.07.2024 (а.с.30-33), докази оплати за договором (а.с.39), акт приймання-передачі реєстру прав вимоги (а.с.9), витяг з реєстру (а.с.12), тому суд вважає, що ТОВ «Діджи Фінанс» підтвердило факт переходу до нього права вимоги за договором про надання фінансового кредиту продукту «Кредитна лінія Старт» №1332785360736 від 24.11.2023. 
Відповідач не надав суду доказів сплати заборгованості первісному кредитору, тому, враховуючи доведеність позивачем переходу до нього право вимоги, позовні вимоги є підставними.
При вирішенні питання розміру заборгованості суд враховує таке.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
В силу частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору ( частина перша – четверта статті 1056-1 ЦК України).
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України). 
Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що на тіло кредиту в розмірі 7000 грн первісним кредитором в межах строку кредитування 120 днів (з 24.11.2023 по 23.03.2024) нараховані проценти в розмірі 2,5 % в день (175 грн). Такі дії відповідають умовах Договору та не суперечать приписам статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» №3498-ІХ, який набрав чинності 24.12.2023.
Відповідно до вимог частин першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК).
Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.
Відповідач доказів належного виконання кредитних зобов`язань чи контррозрахунок заборгованості не надала, тому позов належить задовольнити в повному обсязі. 
Щодо судових витрат.
Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2422,40 грн, сплачений позивачем за ставкою 0,8 за подання позову за допомогою підсистеми «Електронний суд». 
До судових витрат також відносяться витрати на правничу допомогу (ст.133 ЦПК України).
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надані суду: договір про надання правничої допомоги № 42649746 від 01.01.2025 (а.с.17-19), додаткова угода до договору від 17.11.2025 (а.с.36), детальний опис робіт (а.с.15), акт про підтвердження факту надання правничої допомоги з переліком послуг та їх вартості в сумі 6000 грн (а.с.10). 
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до статті 137 ЦПК України зазначені витрати на професійну правничу допомогу несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу підлягають розподілу між сторонами (ст.133, ст. 141 ЦПК України).
Обсяг і розмір витрат на правничу допомогу входить в предмет доказування.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги – домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Однак для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18)
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Крім того, відповідно до статті 137 ЦПК України суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони за критерієм співмірності із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У постанові Верховного Суду від 08.09.2021 у справі №206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі визначених у ст.137, 141 ЦПК України критеріїв.
Згідно з актом про підтвердження факту надання правничої допомоги (а.с.10) до витрат на правничу допомогу, окрім складання позовної заяви, включені послуги – правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (2250 грн), формування додатків до позовної заяви (750 грн), проте такий вид робіт фактично є складовою складання позовної заяви, тому підлягає виключенню. 
Відтак розмір витрат на правничу допомогу у цій справі складає 3000 грн, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Керуючись статтями 12, 76-81, 128, 137, 141, 158, 247, 274-278, 280, 282 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 509, 512-514, 526, 530, 626, 628, 638, 1048, 1049, 1055, 1054, 1055, 1056-1, 1077 Цивільного кодексу України, суд
У Х В А Л И В:
Позов задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Діджи Фінанс» заборгованість за договором про надання фінансового кредиту продукту «Кредитна лінія Старт» №1332785360736 від 24.11.2023 в розмірі 28000 (двадцять вісім тисяч) гривень, з них 7000 гривень заборгованість за тілом кредиту, 21000 гривень заборгованість за відсотками.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Діджи Фінанс» 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійоксудового збору та 3000 (три тисячі) гривень витрат на правничу допомогу.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складання.
Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення рішення може бути оскаржене відповідачем до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення суду може бути оскаржене позивачем безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне найменування сторін:
Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», ЄДРПОУ 42649746, адреса: вул. Симона Петлюри, 21/1, м.Бровари Київської області.
Відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .
Повне судове рішення складене 17.03.2026.

Головуючий	Т. В. ДЕНИСЮК