Справа № 446/3019/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

15.04.2026 року Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області в складі: 
головуючого - судді Ляшко О. П. 
секретар судового засідання Новосад І.В. 

Справа №446/3019/25

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал»;
представник позивача Шаповал Анастасія Петрівна;
відповідач ОСОБА_1 ;
представник відповідача Луганська Альона Володимирівна;
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

Представник позивача подала до Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області позовну заяву, в якій просить стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 31527,54 грн та судові витрати. 
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 25.09.2024 ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір №154778 на суму 17722,00 грн. у формі електронного документа з використанням електронного підпису, відповідно до умов якого кредитор надав відповідачу грошові кошти на платіжну картку № НОМЕР_1 , а відповідач зобов`язався повернути наданий кредит у повному обсязі та сплатити відсотки за його користування.
06.02.2025 ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС» та Позивач уклали Договір факторингу №06022025 відповідно до умов якого Позивачу відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором №154778.
Відповідно до Реєстру Боржників за Договором факторингу №06022025 від ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС» до Позивача перейшло право вимоги до Відповідача.
Відтак, оскільки ОСОБА_1 належним чином не виконав свого зобов`язання щодо повернення коштів у нього виникла заборгованість, на момент подання позовної заяви, за Кредитним договором №154778 від 25.09.2024 у нього наявна заборгованість у розмірі –31527,54 грн, яка складається з наступного: 17722,00 грн - заборгованість по тілу кредиту; 13004,54 грн. - заборгованість по несплаченим відсотках за користування кредитом; 801,00 грн – заборгованість по комісії; 200,00 грн – заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи).
Ухвалою суду від 30.12.2025 відкрито спрощене позовне провадження у даній справі та призначено судове засідання.
19.01.2026 представник відповідача – Луганська А.В. подала відзив на позовну заяву в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, мотивуючи тим, що позивачем не надано жодних доказів про те, що особа Відповідача була належним чином ідентифікована під час реєстрації в системі фінансової установи, не надано підтвердження того, що особа самостійно ввела свої персональні дані (ПІБ, ІПН, паспортні дані, реквізити банківської картки), які співпадають з її ідентифікаційними даними, не надано жодного доказу, який би підтверджував надсилання вказаного одноразового ідентифікатора - a5b8ece4, не надано про це довідки з зазначенням на який номер він надсилався, в який час та коли використаний і ким. Крім цього, позивачем у підтвердження заявлених вимог про стягнення заборгованості за кредитом не долучено документів, які підтверджують зарахування коштів на рахунок відповідача, а також те, що такий переказ є завершеним, що саме відбулося перерахування на платіжний засіб ОСОБА_1 . Відсутні належні докази підтвердження належності зазначеного карткового рахунку саме Відповідачу, оскільки кредитний договір не містить повні відомості, а додана довідка, яка має назву про успішність операцій, підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів та додаток до неї, самі по собі не мають доказового значення, оскільки не містить даних завершення процесу перерахування та відомостей про Відповідача. Також, не надано доказів, які б підтверджувала, що картковий рахунок належить саме ОСОБА_1 . Вважає безпідставними нарахування завищених відсотків за Кредитним договором. Вказує, що позивач як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи із порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги чинного законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно, тому просять відмовити у задоволенні позовних вимог, які вважають безпідставними.
21.01.2026 представник позивача – Хлопокова М.С. надіслала відповідь на відзив на позовну заяву в якому пояснила, що ідентифікація та верифікація проводиться на підставі інформації та ідентифікаційних документів отриманих особисто від Позичальника та/або через Систему BankID НБУ(п. 5.7 Кредитного договору). Вказує, що первісним Кредитором здійснено ідентифікація/верифікація у спосіб передбачений Постановою НБУ №107 від 28.07.2020р. «Про затвердження Положення про здійснення установами фінансового моніторингу» та залежно від технічних особливостей, результатів належної перевірки, умов фінансової послуги використовується один (або декілька) із зазначених способів ідентифікації та верифікації Клієнта: отримання через Систему BankID НБУ ідентифікаційних даних; отримання копії ідентифікаційного документа та довідки про присвоєння PHOKПП (якщо немає необхідної інформації в ідентифікаційному документі), засвідченої KEП власника ідентифікаційного документа. Таким чином, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "КРЕДІПЛЮС", перед прийняттям рішення щодо видачі кредитних коштів та укладання Договору, перевірило не лише особисті дані Відповідача з метою ідентифікації, а і платіжну картку, а саме: приналежність платіжної картки Позичальнику, оскільки без верифікації, без здійснення входу на сайт товариства, отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення кредитний договір між Первісним кредитором та Відповідачем вважався б неукладеним. Таким чином, у вказаному Кредитному договорі сторонами погоджено всі істотні умови щодо суми і строку кредиту, сплати відсотків за користування кредитним коштами, розміру і типу процентної ставки.
Вказує, що електронний підпис одноразовий ідентифікатор a5b8ece4 відправлено на номер телефону 0983425977 Відповідача та введено ним 25.09.2024 о 13:44:24 підтверджується на кожній сторінці індивідуальної частини. Окрім цього, індивідуальна частина містить електронну печатку Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "КРЕДІПЛЮС" та підпис директора Македонського Олександра Євгеновича, що за необхідності можна підтвердити через Єдиний портал державних послуг Дія. Відтак, Відповідач підписав Договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором, отримав свій примірник електронного договору, у формі, що унеможливлює зміну його змісту та мав змогу у будь-який час самостійно ознайомитися з Договором на Сайті Товариства в Особистому кабінеті, тому враховуючи повну цивільну дієздатність Відповідача, відповідність кредитного договору законодавчим актам та відсутність жодних підтверджень доводам Відповідача, позиція останнього щодо недоведеності укладання кредитного договору є неаргументованою та невмотивованою.
Також зазначає, що всі нарахування здійснювалися згідно умов довору, а платіжні документи містять всі необхідні реквізити електронного розрахункового документа: дату і номер; назву, код платника та номер його рахунку; код банку платника; назву, код одержувача та номер його рахунку; код банку одержувача; суми цифрами; призначення платежу, що відповідає вимогам чинного законодавства. Таким чином, порядок видачі коштів в безготівковій формі Первинним кредитором не порушено.
Крім цього, згідно п. 3.4 Кредитного договору та статті 15 Закону України «Про споживче кредитування» Відповідач має право протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин, однак ОСОБА_1 не відмовлявся від одержання кредиту, свою згоду на укладення кредитного договору не відкликав, не звертався за додатковим роз`ясненням положень договору, тобто не скористалася цим своїм правом. Відтак, кредитний договір є правомірним і повинен виконуватися належним чином, виходячи зі змісту норм матеріального права та з урахуванням умов і змісту самого договору, тому просять їхні позовні вимоги задовольнити повністю.
В судовому засіданні представник позивача - Шаповал А.П. подані ними позовні вимоги та відповідь відзив підтримала та просила позовні вимоги задовольнити повністю.
Представник відповідача – Луганська А.В. в судовому засіданні просила у задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки такі є незаконними та не підтвердженими незалежними доказами, підтримала поданий нею відзив на позовну заяву.
Заслухавши сторони, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини.
25.09.2024 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 154778 (далі Кредитний договір) на суму 17722,00 грн. 
Встановлено, що даний Договір було укладено в електронній формі. Кредитний договір складається з індивідуальної частини, яка містить персональні умови кредитування Позичальника, графіку платежів та публічної частини, спільної для всіх клієнтів Кредитодавця розміщеної на сайті за посиланням: https://finx.com.ua/docs. Зокрема, згідно з Правилами, до укладення Кредитного договору, Позичальнику для ознайомлення в особистий кабінет надано Паспорт споживчого кредиту у вигляді додатку до оферти/проекту кредитного договору.
Під час реєстрації, відповідно до встановленого порядку та інструкцій, розміщених на сайті Кредитодавця, ОСОБА_1 пройшов процедуру встановлення особи та підтвердження її достовірності, надавши необхідні персональні дані для укладення Кредитного договору. Первісний кредитор здійснив ідентифікацію та верифікацію Позичальника на підставі отриманих від нього відомостей та документів, а також за допомогою системи BankID НБУ, що було передбачено та погоджено умовами Кредитного договору.
Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_1 приєднався до публічної частини, прийняв умови індивідуальної частини та графіку платежів, що разом становлять єдиний Кредитний договір, шляхом підписання індивідуальної частини електронним підписом НОМЕР_2 , що відповідно до вимог законодавства є належним та допустимим доказом укладення правочину між сторонами
На виконання умов Кредитного договору, 25.09.2024 Первісний кредитор ініціював переказ коштів безготівковим зарахуванням на платіжну картку ОСОБА_1 , № НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою про перерахування коштів, та які були зараховані на картку ОСОБА_1 № НОМЕР_3 , емітовану АТ КБ "ПриватБанк", 25.09.2024 (а.с.96) 
Встановлено, що згідно п. 5.7 Кредитного договору, ідентифікація та верифікація проводиться на підставі інформації та ідентифікаційних документів отриманих особисто від Позичальника та/ або через Систему BankID НБУ, Первісним Кредитором здійснено ідентифікація/верифікація у спосіб передбачений Постановою НБУ №107 від 28.07.2020 «Про затвердження Положення про здійснення установами фінансового моніторингу» та залежно від технічних особливостей, результатів належної перевірки, умов фінансової послуги використовується один (або декілька) із зазначених способів ідентифікації та верифікації Клієнта: отримання через Систему BankID НБУ ідентифікаційних даних; отримання копії ідентифікаційного документа та довідки про присвоєння PHOKПП(якщо немає необхідної інформації в ідентифікаційному документі), засвідченої KEП власника ідентифікаційного документа. 
Таким чином, судом встановлено та доводиться матеріалами справи, що у вказаному Кредитному договорі сторонами погоджено всі істотні умови щодо суми і строку кредиту, сплати відсотків за користування кредитним коштами, розміру і типу процентної ставки.
Як видно з матеріалів справи, 06.02.2025 Первісний Кредитор та Позивач уклали Договір факторингу № 06022025 (далі Договір Факторінгу 1) згідно умов якого, Позивач набув право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором
Відповідно до п. 1.3. Договору факторингу 1 встановлено, що «Право вимоги» – означає всі права Клієнта за Кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до Боржників по сплаті суми Боргу за Кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.
Згідно п. 1.5. Договору факторингу 1 погоджено, що «Реєстр прав вимог» - означає перелік Прав вимог до Боржників, що відступається за цим Договором. Форма Реєстру прав вимог наведена в Додатку №1 до цього Договору.
Пунктом 2.1. Договору факторингу 1 встановлено, що Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор 5 зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором.
Відповідно до п. 4.1. Договору факторингу 1 погоджено, що право вимоги переходить від Клієнта до Фактора з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимог та Акту приймання-передачі Реєстру, по формі встановленій у відповідних Додатках.
Таким чином, відповідно до Реєстру прав вимог № 2 від 06.03.2025 до Договору Факторингу 1 та Акту приймання-передачі Реєстру прав вимог № 2 від 06.03.2025 до Договору факторингу 1 (Додаток №10, № 11), до Позивача перейшло право вимоги до Відповідача.
Додатково, для підтвердження факту передачі грошових коштів у розпорядження (фінансування) Первісного кредитора зі сторони Позивача згідно Договору Факторингу 1 саме за відступлення права вимоги у обсязі кредитних договорів, які зазначені у Реєстрі прав вимог № 2 від 06.03.2025 до Договору Факторингу 1 (до якого входило також відступлення права вимоги щодо заборгованості Відповідача по Кредитному договору) до позовної заяви додано Платіжна інструкція.
Судом встановлено, що під час укладення Кредитного договору сторонами було узгоджено всі істотні умови, валюту надання, строк дії договору та порядок кредитування. Дане погодження умов, а також підписання Кредитного договору ОСОБА_1 із використанням одноразового ідентифікатора як засобу електронного підпису, свідчить про його належне та добровільне волевиявлення на укладення електронного правочину.
Як видно з матеріалів справи, електронний підпис одноразовий ідентифікатор a5b8ece4 відправлено на номер телефону НОМЕР_4 Відповідача та введено ним 25.09.2024 о 13:44:24 підтверджується на кожній сторінці індивідуальної частини. Окрім цього, індивідуальна частина містить електронну печатку Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "КРЕДІПЛЮС" та підпис директора Македонського О.Є. Також, матеріалами справи підтверджується, що номер телефону НОМЕР_4 , який використовувався ОСОБА_1 при укладанні Кредитного договору був/є фінансовим номером щодо обслуговування рахунку НОМЕР_5 з емітованою карткою № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_1 . (а.с.95)
Відтак, ОСОБА_1 підписавши Кредитний договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором, отримав свій примірник електронного договору, у формі, що унеможливлює зміну його змісту та мав змогу у будь-який час самостійно ознайомитися з Договором на Сайті Товариства в Особистому кабінеті.
Також, згідно матеріалів справи видно, що Сума (загальний розмір) кредиту становить 17722,00 грн. надається не пізніше наступного дня після укладення Договору в наступному порядку: у розмірі 11597,47 грн. для погашення заборгованості Позичальника за договором про споживчий кредит №146095 від 10.07.2024 укладеним з Кредитодавцем; у розмірі 2402.91 грн. на № рахунку/картки Позичальника № НОМЕР_3 , у національній валюті; у розмірі 3721.62 грн. шляхом погашення заборгованості Позичальника за комісією, нарахованою згідно п.2.5 індивідуальної частини Кредитного договору. (п.2.2.1.)
Відповідно до умов Кредитного договору (пункт 2.2.1 Договору) Сторони погодили, що частина суми кредитних коштів зараховується як погашення суми боргу існуючого кредитного зобов`язання між сторонами (взаємозалік). Зазначене зумовлено тим, що на момент укладення Договору у Позичальника існувала непогашена заборгованість за попереднім кредитним договором №00-9933982 від 28.08.2024.
Таким чином, частина грошових зобов`язань Кредитодавеця за Новим договором, за погодженням Сторін, виконані шляхом проведення погашення існуючого, на день підписання Договору, кредитних зобов`язань Позичальника перед ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС». Комісія за надання кредиту складає 3 721,62 грн., що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення цього Договору за ставкою 21,00% від загальної суми кредиту за рахунок власних коштів Позичальника або за рахунок кредиту,якщо це передбачено п.2.2.1. цієї індивідуальної частини. Розмір комісії за надання кредиту не може бути змінено.
Після підписання договору, 25.09.2024 року ОСОБА_1 перераховано грошові кошти в сумі 2 402,91 грн на вказану ним банківську карту, що в свою чергу слугує доказом того, що Відповідач прийняв пропозицію ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС».
Відповідно до копії Довідки №4 від 11.11.2024, яка підписана Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "КРЕДІПЛЮС" в особі директора Македонського О.Є. за допомогою сервісу «Вчасно», первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав в повному обсязі. Дана довідка повідомляє про успішність наступної операцій, згідно договору №1412/22-1 від 14.12.2022р. укладеного з ТОВ "Фінансова компанія "Контрактовий дім", № Транзакції -1480773976; сума, грн - 2 402,91; валюта – UAH; дата прийняття – 25.09.2024 о 13:44; номер замовлення – 145621304; номер картки - НОМЕР_6 ; статус – прийнято.
Також встановлено, що вказані платіжні документи містять всі необхідні реквізити електронного розрахункового документа, зокрема: дату і номер; назву, код платника та номер його рахунку; код банку платника; назву, код одержувача та номер його рахунку; код банку одержувача; суми цифрами; призначення платежу, що відповідає вимогам чинного законодавства. Таким чином, порядок видачі коштів в безготівковій формі Первинним кредитором не порушено.
Однак, як видно з матеріалів справи, ОСОБА_1 належним чином не виконав свого зобов`язання щодо повернення коштів у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість, на момент подання позовної заяви, за Кредитним договором та становить – 31527,54 грн, яка складається з: 17 722,00 грн - заборгованість по тілу кредиту; 13 004,54 грн - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом; 801,00 грн - заборгованість по комісії; 200,00 грн – заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи), що підтверджується випискою з особового рахунку за період 06.03.2025 -01.11.2025.
Встановлено, що нарахування відсотків за Кредитним договором здійснювалося виключно Первісним кредитором, сума заборгованості, право вимоги щодо якої було відступлено Позивачу відображена у Реєстрі прав вимоги № 2 від 06.03.2025, яка додана до матеріалів справи та містить всі необхідні реквізити, включаючи підпис та печатку уповноваженої особи та печатку, що підтверджує її автентичність та відповідність вимогам чинного законодавства.
Також вказана виписка детально відображає структуру заборгованості, а саме: прострочене тіло кредиту, прострочені відсотки та загальну суму заборгованості, яка охоплює проміжок часу від моменту набуття Позивачем права вимоги до дати формування позовної заяви.
Встановлено, що сума заборгованості, зазначена у виписці, не є результатом нарахувань, здійснених Позивачем, а відображає тільки фактичний обсяг боргових зобов`язань, які були нараховані попереднім кредитором та за якими Позивач набув право вимоги в порядку, передбаченому статтею 516 Цивільного кодексу України. Дана картка обліку виконання договору детально відображає хід та стан виконання договірних зобов`язань, а саме: інформацію щодо нарахувань, здійснених платежів, наявності та розміру простроченої заборгованості, а також загальний баланс зобов`язань за договором. Вона містить всі необхідні реквізити, включаючи електронний підпис уповноваженої особи, що підтверджує її автентичність та відповідність вимогам чинного законодавства. Також дані, наведені у картці обліку виконання договору, охоплюють період з моменту виникнення зобов`язання та до переходу права вимоги. Крім цього, Позивач не здійснював жодних додаткових нарахувань.
Розглядаючи даний спір, суд виходить із того, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються загальними положення ЦК України про зобов`язання та параграфом 2 Глави 71 ЦК України "Кредит".
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до вимог статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У частині першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та умов цього Кодексу.
За приписами статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 2 статті 530 ЦК України визначено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.
Як передбачено ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі.
Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частин першої та третьої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Таким чином, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму.
Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Із встановлених обставин справи вбачається, що між сторонами виникли договірні правовідносини у сфері споживчого кредитування, в яких Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» виступає кредитодавцем (виконавцем послуги кредитування), а відповідач ОСОБА_1 - споживачем (отримувачем вказаної послуги), та в межах яких виник спір щодо права позивача, як кредитора у цьому зобов`язанні, на повернення відповідачем, як боржником, отриманого ним кредиту та сплати процентів за його користування.
Проаналізувавши наведені норми матеріального права, оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності відповідно до вимог статей 76–81 ЦПК України, суд дійшов висновку, що факт укладення кредитного договору №154778 від 25.09.2024 є доведеним належними та допустимими доказами.
Суд виходить з того, що укладення договору в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора як аналога власноручного підпису відповідає вимогам статей 205, 207 ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію», а тому такий договір є належною письмовою формою правочину та створює юридичні наслідки для сторін.
Правова позиція щодо прирівняння електронного договору, підписаного одноразовим ідентифікатором, до письмової форми правочину, а також щодо належності таких доказів неодноразово висловлювалась Верховним Судом, який вказував, що використання електронного підпису (в тому числі одноразового ідентифікатора) є належним способом підтвердження волевиявлення сторони на укладення договору, якщо інше не доведено належними доказами.
Доводи представника відповідача щодо: відсутності належної ідентифікації особи; недоведеності факту підписання договору; відсутності підтвердження направлення та використання одноразового ідентифікатора; недоведеності факту перерахування грошових коштів; неналежності платіжних реквізитів відповідачу, суд оцінює критично, оскільки вони повністю спростовуються дослідженими у справі доказами, зокрема умовами кредитного договору, доказами проходження відповідачем процедури ідентифікації та верифікації (у тому числі через систему BankID НБУ), даними щодо використання одноразового ідентифікатора, а також платіжними документами, які містять усі обов`язкові реквізити та підтверджують факт здійснення фінансової операції.
При цьому суд зазначає, що сам факт використання відповідачем електронного підпису, отримання кредитних коштів, а також відсутність будь-яких дій з боку відповідача щодо оскарження правочину чи відмови від нього у передбачений законом строк, свідчить про добровільність укладення договору та прийняття його умов.
Посилання сторони відповідача на недоведеність факту надання кредиту є безпідставними, оскільки матеріалами справи підтверджено як перерахування частини коштів на платіжну картку відповідача, так і спрямування частини кредиту на погашення попередньої заборгованості, що прямо передбачено умовами договору та погоджено сторонами.
Суд також відхиляє доводи щодо несправедливості умов договору та завищеності процентів, оскільки відповідач, будучи належним чином поінформованим про умови кредитування, добровільно уклав договір, не скористався правом на відмову від нього, а доказів визнання таких умов недійсними або їх оскарження у встановленому законом порядку суду не надано.
Факт наявності заборгованості у розмірі 31527,54 грн, яка складається з: 17772,00 грн -заборгованність за тілом кредиту, 13004,54 грн - заборгованність за відсотками, 801,00 грн - заборгованність за комісією, підтверджується належними письмовими доказами, які є взаємоузгодженими, логічними та такими, що відображають реальний стан виконання зобов`язання, та не спростовані відповідачем.
Крім того, судом встановлено, що право вимоги до відповідача правомірно перейшло до позивача на підставі договору факторингу, що підтверджується відповідним реєстром прав вимоги та актом приймання-передачі, а відтак позивач є належним кредитором у спірних правовідносинах.
За таких обставин, встановивши факт укладення між сторонами кредитного договору, належне виконання кредитодавцем своїх зобов`язань, порушення відповідачем умов договору щодо повернення кредиту та сплати процентів, а також наявність у позивача права вимоги, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними належними та допустимими доказами, такими, що відповідають вимогам чинного законодавства України, у зв`язку з чим підлягають задоволенню у повному обсязі.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходив з наступного.
Відповідно до положення п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений та документально підтверджений судовий збір у розмірі 2422,40 грн.
Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу, суд керується ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Позивач також просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн.
Заперечуючи проти задоволення зазначеної вимоги, представник відповідача посилався на те, що заявлений розмір витрат є завищеним, не відповідає складності справи та обсягу наданих послуг, у зв`язку з чим просив відмовити у їх стягненні.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із положень статті 137 ЦПК України, відповідно до якої витрати на професійну правничу допомогу підлягають розподілу між сторонами за умови їх документального підтвердження та з урахуванням критеріїв розумності, співмірності та реальності таких витрат.
Судом встановлено, що на підтвердження понесених витрат позивачем надано належні та допустимі докази, а саме: Договір про надання правничої допомоги №10/09/25-02 від 10.09.2025, Додаткову угоду до нього №25770862746 від 11.09.2025, а також Акт приймання-передачі наданих послуг до зазначеного договору, які підтверджують факт надання правничої допомоги, її обсяг та вартість.
З аналізу змісту вказаних документів убачається, що правнича допомога включала підготовку та подання позовної заяви, процесуальних документів, правовий аналіз матеріалів справи, а також представництво інтересів позивача у суді, що свідчить про фактичне надання послуг та їх зв`язок із розглядом даної справи.
Оцінюючи доводи сторони відповідача щодо завищеності витрат, суд зазначає, що самі по собі такі твердження є оціночними та не підтверджені жодними доказами, які б свідчили про їх невідповідність критеріям розумності чи співмірності.
Водночас суд враховує характер спірних правовідносин, обсяг підготовлених процесуальних документів, необхідність аналізу значного обсягу доказів, а також участь представника позивача у розгляді справи, що в сукупності свідчить про співмірність заявленої суми витрат складності справи та обсягу наданих послуг.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн є документально підтвердженими, реальними, розумними та співмірними, а тому підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі. Відтак, з відповідача необхідно стягнути витрати на професійну правничу допомогу на користь позивача у розмірі 7000 гривень.
Керуючись ст. 141, 263-265, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 610, ст. 1054 Цивільного кодексу України,

вирішив :

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задоволити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» суму заборгованості за кредитним договором № 154778 від 25.09.2024 в розмірі 31527,54 грн, яка складається з: 17772,00 грн -заборгованність за тілом кредиту, 13004,54 грн - заборгованність за відсотками, 801,00 грн - заборгованність за комісією.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» суму сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн. та 7000 грн. витрат на професійну правову допомогу.
Повний текст рішення складено 15.04.2026.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Львівського апеляційного суду.
Відомості про сторони:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (код ЄДРПОУ: 43541163; юридична адреса: 01133, м. Київ, бульвар Л. Українки, 34, офіс 333).
Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; УНЗР: 19780514-12512; адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ).

Суддя О.П. Ляшко