ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

31 грудня 2025 року	Справа №160/28254/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Тулянцевої І.В., розглянувши у місті Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
УСТАНОВИВ:
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду засобами поштового зв`язку надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
- визнати протиправною відповідь відділу № 3 у місті Дніпро Головного управління Державною міграційної служби України в Дніпропетровській області № Б-60/6/1212-25/1212/11688-25 від 12.09.2025;
- зобов`язати Головне управління Державною міграційної служби України в Дніпропетровській області оформити та видати ОСОБА_2 паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ в порядку обміну у зв`язку зі зміною прізвища.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач 15.08.2025 року уклала шлюб та змінила прізвище на « ОСОБА_3 ». 30.08.2025 року позивач звернулась до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області із заявою щодо видачі паспорта громадянина у вигляді книжечки зразка 1994 року у зв`язку зі зміною прізвища після укладення шлюбу. Відповіддю №Б-60/6/1212-25/1212/11688-25 від 12.09.2025 відділ №3 у місті Дніпро Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області відмовив в наданні послуги та повідомив, що територіальні підрозділи ДМС України здійснюють оформлення і видачу паспорта громадянина України у формі книжечки на підставі заяви громадянина за зразком, наведеним у додатку 1 до Тимчасового порядку, та за наявності рішення суду, що набрало законної сили про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року, засвідчене в установленому законодавством порядку та документів, перелік яких визначено розділом III Тимчасового порядку. Позивач вважає, що відмова у обміні паспорта громадянина України порушує її права, , у зв`язку із чим позивач звернулася до суду із даним позовом. 
Ухвалою суду від 06 жовтня 2025 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання відзиву на позов (у разі заперечення проти позову) протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача. 
29 жовтня 2025 року через підсистему «Електронний суд» до суду надійшов відзив Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області на позовну заяву, в якому відповідач пред`явлений позов не визнав та заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що позивачу роз`яснено, що паспорт громадянина України з 01.11.2016 року виготовляється виключно у формі картки, що містить безконтактний електронний носій. Також відповідачем повідомлено, що позивач оформлювала паспорт громадянина України для виїзду за кордон та у зв`язку з цим її дані були внесені до Єдиного державного демографічного реєстру. Таким чином, відповідачем зазначено, що вищенаведені обставини виключають можливість виготовлення та оформлення паспорта громадянина України у формі книжечки. Крім того, відповідач посилається на відсутність підстав для застосування правових висновків, висловлених Великою Палатою Верховного Суду при розгляді зразкової справи №806/3265/17.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 15.08.2025 року уклала шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , що видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Новокодацькому та Чечелівському районах у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про що внесено відповідний актовий запис №470, у зв`язку із чим змінила прізвище на ОСОБА_3 .
30 серпня 2025 року позивачка звернулася до Головного управління ДМС в Дніпропетровській області із заявою щодо заміни паспорта у формі книжечки громадянина України, на аналогічний тип документу паспорт громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року, у зв`язку зі укладанням шлюбу та зміною прізвища.
12 вересня 2025 року Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області листом № №Б-60/6/1212-25/1212/11688-25 повідомило позивача про те, що в ході перевірки встановлено, що позивачу було оформлено два паспорта громадянина України для виїзду за кордон за допомогою засобів ЄДДР внаслідок волевиявлення, тобто при оформленні паспортів громадянина України для виїзду за кордон надано згоду на обробку персональних даних. Внесення інформації до Реєстру та автоматичне формування УНЗР у зв`язку з цим, жодним чином не надає права суб`єкту владних повноважень на здійснення будь-яких незаконних дій з персональними даними осіб, інформація щодо яких внесена до Реєстру. УНЗР присвоюється при оформленні одного із біометричних документів, чи то ID-картка, чи то паспорт громадянина України для виїзду за кордон. УНЗР є незмінним протягом усього життя громадянина (не змінюється у разі зміни прізвища, імені або будь-яких інших відомостей). Водночас повідомляємо, що 07.06.2019 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 3 квітня 2019 р. № 398 «Про внесення змін до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 № 302». Зокрема, згідно внесених змін, Державна міграційна служба до законодавчого врегулювання питання завершення оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснює оформлення та видачу таких паспортів у порядку, встановленому Міністерством внутрішніх справ, громадянам України, щодо яких прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання Державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року та відповідно до Положення. Відтак, з метою документування паспортом громадянина України зразка 1994 року необхідно надати рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року, засвідчене в установленому законодавством порядку та документи перелік яких визначено розділом III Тимчасового порядку.
Не погоджуючись з відмовою щодо оформлення та видачі паспорта громадянина України у формі книжечки, позивач звернулась до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 року №5492-VI (далі - Закон України №5492-VI), постановою Верховної Ради України «Про затвердження положень про паспорт громадянина України та про паспорт громадянина України для виїзду за кордон» від 26.06.1992 року №2503-ХІІ (далі - Положення №2503-ХІІ), постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України» від 25.03.2015 №302 (далі - Порядок №302), постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку отримання, вилучення з Єдиного державного демографічного реєстру та знищення відцифрованих відбитків пальців рук особи» від 29.11.2014 року №669 (далі - Порядок №669).
Відповідно до пунктів 2, 3 Положення №2503-ХІІ паспорт громадянина України видається кожному громадянинові України, після досягнення 16-річного віку.
Бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Законом України №5492-VI визначені правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи.
Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 21 Закону України №5492-VI оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 7 Порядку №302 оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта здійснюються в тому числі особі, яка досягла 14-річного віку, - на підставі заяви-анкети, поданої нею особисто.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач зверталася до територіального підрозділу Головного управління ДМС в Дніпропетровській області із заявою-анкетою для внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру у зв`язку із оформленням паспорта громадянина України для виїзду за кордон.
З поданої заяви-анкети вбачається, що позивачем надано згоду на внесення стосовно неї інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, а саме відцифрованого образу обличчя, відцифрованого підпису та відцифрованих відбитків пальців рук.
Тобто, позивачем надано згоду на внесення стосовно себе інформації до Єдиного державного демографічного реєстру задовго до звернення до суду з даним позовом.
Відповідно до наявної в матеріалах справи копії облікової картки на особу, яка порушує клопотання про видачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон, позивачу видано паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 , зі строком дії до 30.10.2021.
Зазначений паспорт виданий позивачу на підставі її особистого звернення до Головного управління ДМС в Дніпропетровській області з наданням згоди на обробку її персональних і конфіденційних даних з метою оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон.
Слід зазначити, що наслідком подання позивачем заяви-анкети було присвоєння позивачу унікального номеру запису (УНЗР) в Єдиному державному демографічному реєстрі.
Суд погоджується з доводами представника відповідача, що оскільки фактично в даному випадку обставини справи свідчать про бажання позивача отримати паспорт громадянина України, зразка 1994 року у формі книжечки, дана справа не відповідає ознакам типової справи, в зв`язку з чим відсутні підстави для застосування правових висновків Великої Палати Верховного Суду, які викладені в постанові від 19.09.2018 у зразковій справі №806/3265/17.
Положенням пункту 21 частини першої статті 4 КАС України визначено, що типові адміністративні справи - адміністративні справи, відповідачем у яких є один і той самий суб`єкт владних повноважень (його відокремлені структурні підрозділи), спір у яких виник з аналогічних підстав, у відносинах, що регулюються одними нормами права, та у яких позивачами заявлено аналогічні вимоги.
Відповідно до пункту 22 частини 1 статті 4 КАС України, зразкова адміністративна справа - типова адміністративна справа, прийнята до провадження Верховним Судом як судом першої інстанції для постановлення зразкового рішення.
При цьому, частиною 3 статті 291 КАС України вказано, що при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені за результатами розгляду зразкової справи.
Правова позиція позивача побудована на правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, що викладена в постанові від 19.09.2018 у зразковій справі № 806/3265/17 щодо наявності права громадян на отримання паспорта у формі книжечки.
У зразковій справі № 806/3265/17 Велика Палата Верховного Суду вказала на ознаки цієї типової справи:
а) позивач - фізична особа, якій територіальним органом ДМС України відмовлено у видачі паспорту у формі книжечки, у відповідності до Положення № 2503-ХІІ;
б) відповідач - територіальні органи ДМС України;
в) предмет спору - вимоги щодо неправомірної відмови відповідача у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних та зобов`язання відповідача видати позивачеві паспорт у формі книжечки, у відповідності до Положення № 2503-ХІІ.
Розглянувши зразкову справу № 806/3265/17, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що норми Закону №5492-VI, на відміну від норм Положення №2503-XII (теж діючого на момент виникнення правовідносин), не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорта у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, ім`я та по батькові, та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій, що є безумовним порушенням вимог статті 22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, не відповідає вимогам якості закону (тобто втручання не було «встановлене законом»), не було «необхідним у демократичному суспільстві» у тому сенсі, що воно було непропорційним цілям, які мали бути досягнуті, не покладаючи на особу особистий надмірний тягар. Зазначене допускає свавільне втручання у право на приватне життя в контексті неможливості реалізації права на власне ім`я, що становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року.
Велика Палата Верховного Суду у зразковій справі констатувала, що позбавлення особи можливості отримання паспорта у традиційній формі - у вигляді книжечки, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у вигляді ID-картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря.
Водночас у справі, яка є предметом даного розгляду, відповідач не приймав рішення про відмову ОСОБА_1 , у видачі паспорту у вигляді книжечки з підстав ненадання особою згоди на обробку персональних даних.
Дана справа не відповідає вимогам зразкової, оскільки предметом розгляду останньої, було порушене право особи мати паспорт у альтернативній формі, яка не надавала згоду на обробку персональних даних у зв`язку із побоюваннями через свої переконання настання «тяжких» негативних наслідків в результаті майбутнього внесення персональних даних до ЄДДР та присвоєння унікального номеру запису в Реєстрі УНЗР.
Отже, висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постанові за результатами розгляду справи №806/3265/17 (Пз/9901/2/18) від 19.09.2018 належить застосовувати в адміністративних справах щодо звернення осіб до суду з позовом до територіальних органів ДМС України з вимогами видати паспорт громадянина України у формі книжечки, у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ.
Таким чином, визначені обставини, за наявності яких слід застосовувати норми матеріального права зазначені у зразковій справі, зокрема, встановлення факту ненаданням особою згоди на обробку її персональних даних.
Згідно з частиною 1 статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» від 01.06.2010 року №2297-VI (далі - Закон №2297) мета обробки персональних даних має бути сформульована в законах, інших нормативно-правових актах, положеннях, установчих чи інших документах, які регулюють діяльність володільця персональних даних, та відповідати законодавству про захист персональних даних.
Статтею 2 Закону №2297 визначено, що персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.
Обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (частини 5, 6 статті 6 Закону №2297).
Тобто, принципами обробки персональних даних є відкритість і прозорість, відповідальність, адекватність та не надмірність їх складу та змісту стосовно визначеної мети їх обробки, а підставою обробки персональних даних є згода суб`єкта персональних даних.
Підписи позивача на заяві-анкеті від 23 вересня 2017 року свідчать про згоду на внесення інформації до ЄДДР та надання згоди на отримання відцифрованого образу обличчя, відцифрованого підпису та відцифрованих відбитків пальців рук.
Викладене в сукупності свідчить про помилковість тверджень позивача про те, що дана справа за суттю спору повністю збігається з зразковою справою №806/3265/17 (Пз/9901/2/18) та про можливість врахування правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених за результатами розгляду зразкової справи.
Таким чином, як свідчать наявні в матеріалах справи докази, альтернативний вибір позивач вже зробила, оформивши біометричний паспорт для виїзду за кордон, надавши, при цьому згоду на обробку персональних даних в Реєстрі та щодо неї вже сформовано номер, який не змінюється при наступних операціях.
Враховуючи вищенаведене суд зазначає, що використання позивачем паспорта громадянина України для виїзду за кордон при виготовленні якого нею було надано згоду на обробку персональних даних та присвоєно унікальний номер запису в Реєстрі, який є єдиним та присвоюватись повторно не буде, свідчить, що отримання паспорта громадянина України у вигляді ID-картки жодним чином не порушує права позивача та в будь-якому разі не є втручанням у її приватне і сімейне життя.
Отже, з урахуванням встановленого факту надання позивачем згоди на обробку своїх персональних даних та внесення їх до ЄДДР, суд дійшов висновку, що відповідач відмовляючи ОСОБА_1 листом від № Б-60/6/1212-25/1212/11688-25 від 12.09.2025 в оформленні та видачі паспорта громадянина України у формі книжечки, не допускав протиправних дій.
Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.
Відповідно до ч. 1. ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Приписами ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч.1). В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2).
Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що відділом № 3 у місті Дніпро Головного управління Державною міграційної служби України в Дніпропетровській області було правомірно відмовлено в оформленні та видачі ОСОБА_1 , паспорта громадянина України зразка 1994 року відповідно до Положення про паспорт громадянина України №2503-XII, в порядку обміну у зв`язку зі зміною прізвища, а тому заявлені позовні вимоги щодо визнання протиправною відмови відповідача та зобов`язання останнього оформити і видати паспорт громадянина України зразка 1994 року ОСОБА_1 , відповідно до Положення про паспорт громадянина України №2503-XII, в порядку обміну у зв`язку зі зміною прізвища задоволенню не підлягають.
Решта доводів позивача висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.
Оскільки за результатами розгляду адміністративної справи суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, відповідно розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст. ст.2, 9, 77-78, 90, 122, 123, 139, 243-246, 250, 255, 294, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
УХВАЛИВ:
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_2 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області (місцезнаходження: 49000, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. В. Липинського, буд. 7, код ЄДРПОУ 37806243) про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії – відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Тулянцева