ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
 
КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
 
вул. Івана Ступака, 25, м. Фастів, Київська область, 08500, тел. (04565) 6-17-89, 
e-mail: inbox@fs.ko.court.gov.ua, web: https://fs.ko.court.gov.ua, код ЄДРПОУ 26539699

2/381/468/26
381/1993/25 
Рішення
Іменем України

09 квітня 2026 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі головуючого судді Самухи В.О., за участю секретаря судового засідання Папруга А.С., позивачки ОСОБА_1 , представниці позивачки ОСОБА_2 , відповідачки ОСОБА_3 , представниці відповідачки ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Фастівський ліцей № 1 Фастівської міської ради Київської області, про захист честі, гідності та ділової репутації вдови військовослужбовця ЗСУ, -

Встановив:

16 квітня 2025 року до Фастівського міськрайонного суду Київської області надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації удови військовослужбовця Збройних Сил України.
Зі змісту заявлених позовних вимог слідує, що позивачка просить визнати недостовірною та спростувати інформацію, що була поширена відповідачкою 25 лютого 2025 року на засідання комісії з розгляду випадків булінгу (цькування) Фастівського ліцею № 1, зміст якої зафіксований у протоколі № 2, складеному за результатами проведення засідання комісії, а саме – інформацію про те, що «зустрівшись в приміщенні ліцею з бабусею ОСОБА_5 – ОСОБА_1 , яка була з ознаками алкогольного сп`яніння, почала розмовляти з педагогічними працівниками в грубій формі, погрожуючи їv звільненням» (а. с. 2-9, т. 1).
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями, справу було передано на розгляд головуючої судді Ковалевської Л.М., після задоволення нею заяви про самовідвід – справу передано на розгляд судді Самухи В.О. (а. с. 43-45, т. 1).
Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30 квітня 2025 року відкрито провадження в цій справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання, задоволено клопотання про витребування письмових доказів (а. с. 49-50, т. 1).
Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27 травня 2025 року залучено до участі у справі, як третю особу без самостійних вимог на предмет спору та стороні відповідача, Фастівський ліцей № 1 Фастівської міської ради Київської області (а. с. 87-87, зворот, т. 1).
Також, на стадії підготовчого провадження було вирішено питання виклику свідків.
Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15 серпня 2025 року було закритим підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті (а. с. 129-129, зворот, т. 1).
Як підготовче судове засідання, так і засідання для розгляду справи по суті були неодноразово відкладені за клопотаннями сторін, в тому числі, у зв`язку із потребою витребування доказів та забезпечення явки свідків, перебування учасників судового розгляду у відпустці.
В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали заявлені позовні вимоги та просили їх задовольнити, додатково зазначили, що обставини поширення негативної та недостовірної інформації відповідачкою відносно позивачки знайшли своє підтвердження. Дії відповідачки щодо поширення недостовірної інформації утворюють склад цивільно-правового правопорушення, а відтак існують підстави для визнання поширеної інформації недостовірною та її спростування.
В судовому засіданні відповідачка та її представниця проти задоволення позову заперечували, посилаючись на те, що поширення інформації не відбулось, а відповідачка лише надавала пояснення під час засідання комісії з розгляду випадків булінгу (цькування) Фастівського ліцею № 1, повідомлені відповідачкою обставини стосуються ситуації, очевидцем та учасником якої вона була, а твердження відповідачки про наявність ознак сп`яніння позивачки та її грубе поводження з педагогічними працівниками є оціночними судженнями, які не підлягають спростуванню.
В судовому засіданні не приймали участь представники третьої особи без самостійних вимог на предмет спору – Фастівського ліцею № 1 Фастівської міської ради, були повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили, заяв по суті спору не надали.
З урахуванням викладеного, суд, керуючись приписами статті 223 ЦПК України, вирішив проводити судове засідання без участі представників Фастівського ліцею № 1 Фастівської міської ради.
В судовому засіданні були допитані свідки – ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .
Свідок ОСОБА_6 повідомила суду, що позивачка є її матір`ю. Свідок була присутня на комісії з розгляду випадків булінгу у Фастівському ліцеї № 1 25 лютого 2025 року. На комісії були розглянуті питання поведінки її сина та питання булінгу.
Свідок детально розповіла про зміст пояснень, наданих відповідачкою під час дослідження питань ймовірного булінгу щодо її сина, зокрема, свідок вказала, що відповідачка стверджувала, що позивачка, матір свідка, під час спілкування з відповідачкою була у стані сп`яніння.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 повідомила суду, що 31 січня 2025 року на під час уроку математики учню Перепелиці стало погано, про що вона повідомила класного керівника. Після цього прийшла бабуся дитину і звинуватила свідка, що вона доводить її пів року до нервового зриву, хоча це була їхня перша зустріч. Потім підійшла відповідачка і стала учасником розмови. Під час розмови відчувався запах алкоголю від позивачки. Через поведінку ОСОБА_1 було викликано поліцію, остання почала кричати, що вони неадекватні, схопила дитину і побігла до виходу. Після приїзду поліції були написані заяви.
На уточнюючі питання свідок вказала, що позивачка погрожувала їхнім звільненням, поліцію викликала відповідачка і вона писала заяву. 
Свідок додала, що ОСОБА_1 можливо перебувала у стані сп`яніння, так як був запах алкоголю і спостерігалось почервоніння обличчя. 
Свідок ОСОБА_7 , працівник поліції, повідомила суду, що 25 лютого 2025 року була присутня на засіданні комісії з розслідування випадків булінгу у Фастівському ліцеї № 1, однак саме не виступала.
Свідок повідомила суду про осіб, які входили до складу комісії та вказала на зміст питань, які були розглянуті на комісії, при цьому, зміст відповідей і обставини того, чи обговорювалось питання перебування позивачки у стані сп`яніння, вона не пам`ятає.
Допитана в судовому засіданні ОСОБА_9 вказала, що її дитина навчається у Фастівському ліцеї № 1, про конфлікт, який мав місце 31 січня 2025 року їй відомо зі слів дитини, яка вказала, що позивачка прийшла на урок математики і кричала. Свідок додала, що очевидцем події не була і у засідання комісії 25 лютого 2025 року участі не приймала.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 повідомив, що є директором ліцею, підтвердив обставини щодо проведення комісії для розгляду факту булінгу, засідання проводилось 25 лютого 2025 року.
Свідок зазначив, що точно не пам`ятає, хто входив до складу комісії, зазначені відомості про персональний склад комісії вказані у протоколі.
Свідок вказав, що під час засідання комісії був складеним протоком. Порядок денний засідання комісії був складеним і запропонованим заступником директора з виховної роботи ОСОБА_11 , також, за її ініціативою для виступу на комісії була запрошена відповідачка. 
Зі слів свідка, позивачка на засідання комісії запрошеною не була, була присутня її донька, як законний представник дитини. 
Свідок підтвердив, що під час розгляду доповідних були озвученими твердження, що позивачка в грубій формі погрожувала звільненню педагогічним працівникам та мала ознаки сп`яніння. Однак, було вказано не про стан сп`яніння позивачки в категоричній формі, а про ознаки стану сп`яніння.
На питання представника позивачки свідок вказав, що на засіданні комісії досліджувались не обставини сп`яніння позивачки, а обставини щодо ймовірного факту булінгу, які не знайшли свого підтвердження. Свідок не пам`ятає, які рекомендації були надані за наслідками проведення засідання комісії, проте зазначив, що зміст цих рекомендацій відображений у протоколі. 
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін спору та їх представників, допитавши свідків та провівши судові дебати, суд встановив наступні обставини.
Зокрема, судом встановлено, що 31 січня 2025 року в приміщенні Фастівського ліцею № 1 Фастівської міської ради відбувся конфлікт між педагогічними працівниками – вчителями ОСОБА_8 , класним керівником 6-б класу ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , бабусею учня 6-Б класу ОСОБА_12 .
Зазначені особи по-різному інтерпретують підстави та перебіг конфлікту та повідомили різні обставини. Зокрема, ОСОБА_8 та ОСОБА_3 зазначають про те, що ОСОБА_1 мала ознаки сп`яніння та погрожувала їхнім звільненням, в той час, як ОСОБА_1 заперечує обставини щодо перебування у стані сп`яніння та висловлювання відповідних погроз звільненням.
За ініціативною ОСОБА_13 , доньки позивачки, було проведеним засіданні комісії для розслідування випадку булінгу (цькування) Фастівського ліцею № 1.
Під час проведення засідання комісії 25 лютого 2025 року пояснення надавала ОСОБА_3 . Вона зазначила, що зустрілась в приміщенні ліцею з бабусею ОСОБА_5 – ОСОБА_1 , яка була з ознаками алкогольного сп`яніння, почала розмовляти з педагогічними працівниками в грубій формі, погрожуючи їх звільненням.
Зміст відповідних пояснень зафіксований в протоколі № 2 засідання комісії з розгляду випадків булінгу від 25 лютого 2025 року. Копія протоколу долучена до матеріалів справи (а. с. 74-76, т. 1).
Відповідачка надання відповідних пояснень під час засідання комісії не заперечує, проте стверджує, що повідомила про обставини події, учасником якої була, а твердження про стан сп`яніння позивачки є припущенням, зокрема, вона говорила про ознаки такого стану, а не про підтверджені факти.
В той час, згідно позиції позивачки та її представника, надані відповідачкою під час засідання пояснення містять фактичні дані, а не оціночні судження, повідомлені відповідачкою відомості можуть бути перевіреними є за своєю суттю недостовірною інформацією, поширеною відносно позивачки, що порушує її немайнові права та підлягає спростуванню.
Встановивши зазначені обставини, суд вважає, що спірні правовідносини урегульовані наступними правовими нормами. 
У статті 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
Відповідно до статті 34 Конституції України, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
Згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Кожен має право на свободу вираження поглядів у розумінні статті 10 Конвенції, якою передбачено свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.
Право на свободу вираження поглядів та інформації також гарантовано статтею 11 Хартії основних прав Європейського Союзу.
Статтею 201 ЦК України передбачено, що, честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, а статтями 297, 299 ЦК України передбачено право на повагу до гідності та честі, а також право на недоторканість ділової репутації.
Згідно з частинами першою, четвертою, шостою та сьомою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.
Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, встановити факт поширення недостовірної інформації та факт того, що поширена інформація стосується саме особи позивача і що поширена інформація порушує особисті немайнові права особи позивача або перешкоджає повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, при цьому саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем.
Схожі за змістом правові висновки викладені також Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18, провадження № 12-110гс19 (пункт 6.26), від 07 грудня 2021 року у справі № 905/902/20, провадження № 12-52гс21 (пункт 6.18), та Верховним Судом у постановах: від 11 грудня 2019 року у справі № 757/46387/15-ц,від 06 березня 2019 року у справі № 760/2753/17-ц, від 07 листопада 2019 року у справі № 344/3331/16-ц, від 21 серпня 2019 року у справі № 483/1556/16-ц та багатьох інших.
Зазначені роз`яснення щодо суті застосування правових норм у відповідних правовідносинах викладені в пункті 15 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи».
Далі, відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію», оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться.
Про необхідність розмежування оціночних суджень і фактичних тверджень окремо зазначено в п. 19 зазначеної вище постанови Пленуму ВСУ. 
Далі, спростованою може бути інформація, яка містить відомості про події та явища (факти), яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
В будь-якому випадку це має бути інформація, істинність якої можливо перевірити, існування таких фактів не залежить від їх суб`єктивного сприйняття чи заперечення через думки і погляди особи.
Вільне вираження поглядів є істотним чинником повноцінного розвитку особистості в суспільстві, як і здатність особи сприймати заперечення, спонукання, заохочення через думки, ідеї, висловлені іншими людьми.
Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи.
Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей»,які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти.
Далі, згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Далі, згідно роз`яснень, що викладені абзаці 4 пункту 17 зазначеної вище постанови ВСУ, не підлягають розгляду судами позови про захист гідності, честі чи ділової репутації, приниження яких відбулося внаслідок давання показань свідками, а так само іншими особами, які брали участь у справі, відносно осіб, які брали участь у тій справі, якщо наведена в них інформація була доказом у справі та оцінювалась судом при ухваленні судового рішення, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів. Вказана вимога по суті означала б вимогу повторної судової оцінки наданих суду доказів у раніше розглянутій справі.
Аналогічний підхід щодо неможливості спростування інформації, що міститься в показаннях свідків, із застосування правових механізмів, передбачених статтею 277 ЦК України, висловлений в Постанові ВС від 02 листопада 2020 року по справі № 280/469/18, Постанові ВС від 09 грудня 2019 року по справі № 758/221/18. 
Далі, правові засади діяльності комісії з розгляду випадків булінгу (цькування) в закладі освіти визначені в Порядку реагування на випадки булінгу (цькування), затвердженого Наказом Міністерства освіти і науки України № 1646 від 28.12.2019 року. 
У відповідності до цього порядку, до завдань комісії відноситься: збір інформації щодо обставин випадку булінгу (цькування), зокрема пояснень сторін булінгу (цькування), батьків або інших законних представників малолітніх або неповнолітніх сторін булінгу (цькування), розгляд та аналіз зібраних матеріалів щодо обставин випадку булінгу (цькування) та прийняття рішення про наявність/відсутність обставин, що обґрунтовують інформацію, зазначену у заяві.
З урахуванням встановлених обставин справи, правових норм, що регламентують спірні правовідносини, роз`яснень, що викладені в Постанові Пленуму ВСУ та релевантних правових позицій ВС, суд приходить до висновку, що позивачка просить спростувати інформацію, яка міститься в поясненням відповідачки, наданих нею 25 лютого 2025 року на засіданні комісії з розгляду випадків булінгу Фастівського ліцею № 1, як очевидцем та учасником конфліктної ситуації, що відбулась 31 січня 2025 року. 
Зокрема, позивачка просить спростувати, як недостовірні, відомості, повідомлені відповідачкою та зафіксовані в протоколі засідання комісії, наступного змісту – бабуся ОСОБА_12 була з ознаками алкогольного сп`яніння, почала розмовляти з ними в грубій формі, погрожуючи їм звільненням.
В цьому випадку, на думку суду, використання словосполучення «з ознаками алкогольного сп`яніння» та «почала розмовляти з ними в грубій формі» є оціночними судженнями, які не підлягають визнанню недостовірною інформацією та подальшому спростуванню за правилами статті 277 ЦК України.
Вимог щодо застосування інших способів захисту, зокрема вимог щодо відшкодування моральної шкоди внаслідок висловлення відповідачкою зазначених вище оціночних суджень, не заявлено. Відповідні вимоги в силу статті 13 ЦПК України судом не розглядаються.
Далі, суд вважає, що словосполучення «погрожувала їм звільненням» є фактичним твердженням, яке може бути визнано недостовірною інформацією та, у випадку порушення особистих немайнових прав особи, спростованим.
Разом із тим, в цьому випадку суд зазначає, що в силу приписів частини 1, 2 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно частини 1 статті 92 ЦПК України, сторони, треті особи та їхні представники за їхньою згодою, в тому числі за власною ініціативою, якщо інше не встановлено цим Кодексом, можуть бути допитані як свідки про відомі їм обставини, що мають значення для справи.
В межах цієї цивільної справи позивачка не виявила бажання бути допитаною, як свідок в судовому засіданні, вона та її представник не заявляли відповідних клопотань.
Позивачка, надаючи пояснення в судовому засіданні, заперечувала обставини щодо висловлювання нею погроз про звільнення відповідачки та ОСОБА_8 .
Однак, такі пояснення позивачки не є джерелами доказів у розумінні частини 2 статті 76 ЦПК України.
Разом із тим, свідок ОСОБА_8 , як безпосередній учасник конфлікту, будучи попередженою про кримінальну відповідальність і приведеною до присяги, під час її допиту, як свідка, надала показання, в яких підтвердила, що позивачка погрожувала їй та відповідачці звільненням.
Суд приймає до уваги зазначені показання свідка, як логічні та послідовні, та приходить до висновку, що відповідні висловлювання були здійснені позивачкою на адресу відповідачки та свідка ОСОБА_8 .
А отже, надаючи пояснення під час засідання комісії, відповідачка, як учасник конфлікту, повідомила про зазначені вислови позивачки членам комісії, і повідомлена інформація нею інформації, підтверджена в подальшому показаннями свідка ОСОБА_8 , не може бути визнана недостовірною, тобто такою, що не відповідає дійсності. 
Далі, оцінюючи спосіб поширення відповідачкою інформації, суд враховує, що такі пояснення були надані нею, як учасником конфлікту, на засіданні комісії під час дослідження випадку булінгу щодо онука позивачки.
Такі пояснення відповідачки за своєю правовою природою є подібними до показань свідка, так як відтворюють версію події, учасницею якої була відповідачка.
Зазначені пояснення оцінювались комісією не в контексті дій чи поведінки відповідачки, а в контексті перевірки обставини щодо факту булінгу відносно онука позивачки, як учня ліцею. Тобто, комісією досліджувались обставини ситуації (події), яка могла містити ознаки булінгу дитини.
За наслідками оцінки пояснень відповідачки та дослідження інших обставин, комісією було прийнято рішення, яке не оскаржено позивачкою чи іншими особами.
Тому, на думку суду, захист прав та інтересів позивачки, про порушення яких вона зазначає у позовній заяві, не може бути здійсненим шляхом спростування, як недостовірної, інформації, що була повідомлена в поясненнях відповідачки, як учасника конфлікту, наданих нею під час засідання комісії з розгляду випадків булінгу і в подальшому оцінених комісією під час прийняття рекомендацій.
При цьому, незгода позивачки з висновками і мотивами, викладеними в рішенні комісії з розгляду випадків булінгу, передбачає застосуванні інших способів правового реагування, ніж визнання недостовірною інформації, повідомленої відповідачкою членам цієї комісії під час проведення засідання.
Отже, позовні вимоги не знайшли свого підтвердження та не підлягають задоволенню.
Далі, керуючись приписами статті 141 ЦПК України, суд відносить понесені позивачкою витрати зі сплати судового збору на її рахунок.
Враховуючи вище наведене, керуючись приписами статті32 Конституції України, статті 15, 16, 201, 277 ЦК України, статті 30 Закону України «Про інформацію», статті 4, 12, 76, 81, 92, 263-265 ЦПК України, - 
Ухвалив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Фастівський ліцей № 1 Фастівської міської ради Київської області, про захист честі, гідності та ділової репутації вдови військовослужбовця ЗСУ – відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено і проголошено 17.04.2026 року о 10.30.

Інформація про учасників справи:
Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідачка: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП не відомий, місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Суддя Самуха В.О.