ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/11930/25 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
Судді-доповідача: Бужак Н.П.
Суддів: Кобаля М.І., Файдюка В.В.
За участю секретаря: Мірошниченко С.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2026 року, суддя Ткаченко О.Є., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , що діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 до Лікарсько-консультативної комісії Комунального некомерційного підприємства "Сімейна поліклініка" Чернігівської міської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , що діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Лікарсько-консультативної комісії Комунального некомерційного підприємства "Сімейна поліклініка" Чернігівської міської ради, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Лікарсько-консультативної комісії Комунального некомерційного підприємства «Сімейна поліклініка» Чернігівської міської ради щодо нездійснення переогляду його дитини з інвалідністю ОСОБА_2 , якому встановлена категорія «дитина з інвалідністю підгрупи «А» відповідно до висновку ЛКК№73 від 30.08.2023, з метою продовження або зняття категорії «дитина з інвалідністю підгрупи «А» та нескладання висновку відповідно до порядку пункту п. 12 Положення №917 Положення про лікарсько-консультативну комісію;
- визнати протиправним та скасувати без номерний протокол від 13.08.2025 (що завірений відповідачем 06.10.2025) Лікарсько-консультативної комісії Комунального некомерційного підприємства «Сімейна поліклініка» Чернігівської міської ради, який містить низку законодавчих та процесуальних порушень та не стосується предмету питання, яке мав вирішити відповідач стосовно стану здоров`я дитини позивача;
- зобов`язати Лікарсько-консультативну комісію Комунального некомерційного підприємства Сімейна поліклініка» Чернігівської міської ради відповідно до медичного висновку ЛКК №73 від 30.08.2023, відповідно до якого дитині позивача ОСОБА_2 встановлена до 30.08.2025 категорії «дитина з інвалідністю підгрупи «А», здійснити переогляд з відповідним обґрунтуванням з метою продовження або зняття підгрупа «А» зі складанням висновку відповідно до порядку пункту п. 12 Положення №917 Положення про лікарсько-консультативну комісію;
- зобов`язати Лікарсько-консультативну комісію Комунального некомерційного підприємства Сімейна поліклініка» Чернігівської міської ради продовжити дію медичного висновку ЛКК №73 від 30.08.2023 з 31.08.2025, відповідно до якого дитині позивача ОСОБА_2 встановлена категорія «дитина з інвалідністю підгрупи «А», до здійснення переогляду зі складанням нового відповідного висновку, який буде прийнятий за результатом переогляду.
Разом з тим, 16.12.2025 позивачем подано заяву про забезпечення доказів, у якій він просить прийняти ухвалу про забезпечення доказів, якою витребувати доказ (за місцезнаходженням відповідача), а саме - протокол ЛКК №58 від 30.08.2023, на підставі якого був виданий висновок ЛКК №73 від 30.08.2023 про встановлення дитині підгрупи «А» з переглядом у 2025 році.
Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2026 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення доказів по справі №620/11930/25.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2026 року та постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву про забезпечення доказів.
Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частин першої, другої статті 114 КАС України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання чи подання відповідних доказів стане згодом неможливим або утрудненим.
Заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви.
Згідно із частиною першою статті 115 КАС України суд забезпечує докази допитом свідків, призначенням експертизи, витребуванням та оглядом доказів, у тому числі за місцем їх знаходження, забороною вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язанням вчинити певні дії щодо доказів.
Аналізуючи наведені положення КАС України у зіставленні з вимогами заявника, насамперед необхідно зауважити, що процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема шляхом їх витребування, призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено.
Тобто це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмета доказування і мають значення / потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх імовірній втраті в майбутньому. Ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах, і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів.
Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №9901/845/18 та від 09 жовтня 2019 року у справі №9901/385/19, від 03 липня 2025 року у справі №990/2/25.
Як убачається із матеріалів справи, заявлені позивачем вимоги про забезпечення доказів не ґрунтуються на обставинах об`єктивного характеру, що могли б давати підстави стверджувати про існування реальної загрози втрати таких доказів або унеможливлення чи утруднення їх збирання і подання у майбутньому, після звернення до адміністративного суду з відповідним позовом.
Щодо доводів позивача, що доказати можуть бути втраченими через постійні ракетні обстріли, то вони є необґрунтованими та базуються лише на припущеннях.
При цьому, ризик такої втрати має ґрунтуватися на об`єктивних фактах та тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходи для забезпечення доказів. 
Доводи, наведені заявником, не свідчать про наявність ризику втрати доказів у майбутньому, не переконують, що може виникнути обставина, яка утруднює їх збирання та подання до суду в загальному порядку й не обмежує заявника у праві подати відповідне клопотання про витребування цих самих доказів у порядку, встановленому статтею 80 Кодексу адміністративного судочинства України, із зазначенням причин неможливості зробити це самостійно.
Забезпечення доказів шляхом їх витребування, передбачає формування таких доказів, як засобів, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, у формі, встановленій частиною другою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України.
Така форма передбачає наявність сформованих та конкретних засобів доказування. У заяві позивача про забезпечення доказів йдеться здебільшого про витребування протоколу ЛКК №58 від 30.08.2023, на підставі якого був виданий висновок ЛКК №73 від 30.08.2023 про встановлення дитині підгрупи «А» з переглядом у 2025 році.
Водночас відповідно до клопотання КНП «Сімейна поліклініка» Чернігівської міської ради від 29.12.2025 №01-14/960, яким долучено до матеріалів справи витяг з Журналу ЦЛК по оформленню підгрупи «А» дітям-інвалідам до 18 років за Протоколом №58 від 30.08.2023 відносно ОСОБА_2 , зазначено, що окремий документ: протокол огляду дитини по оформленню підгрупи «А» дітям-інвалідам до 18 років станом на 30.08.2023 не складався, оскільки вся інформація про стан здоров`я дитини зазначалася в амбулаторній карті історії розвитку дитини, така карта (форма 112) на ім`я ОСОБА_2 , 2017 року народження, знаходиться у батьків (а.с. 97 - 99).
Таким чином, суд першої інстанції вірно зазначив, що наведені обставини свідчать про неможливість забезпечити фізичне виконання рішення про забезпечення доказів шляхом їх витребування.
Окрім того, колегія суддів зауважує, що заявник не обмежений у праві подати клопотання про витребування доказів у порядку, встановленому статтею 80 КАС України, із зазначенням причин неможливості зробити це самостійно.
За наведених обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що наведені позивачем обґрунтування заяви про забезпечення доказів не доводять існування обставин, визначених ст.114 КАС України, як підстав для її задоволення.
Суд апеляційної інстанції, ухвалюючи дане рішення, враховує вимоги статті 2 КАС України відповідно до якої завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Наведені позивачем обґрунтування на даний час є лише припущеннями про можливе порушення його прав чи інтересів у майбутньому та не свідчать про існування обставин, за яких є неможливим чи ускладненим поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Відповідно до статті 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
ЄСПЛ у рішенні від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
Своєю чергою, у рішенні ЄСПЛ від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
Разом з тим, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настане подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року), Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновком про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення доказів.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною, підстави для її скасування відсутні, оскільки суд всебічно перевіривши доводи позивача, викладені у заяві, прийняв законну ухвалу у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування ухвали Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2026 року.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду є законною і обґрунтованою, ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для її скасування не має.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 195, 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2026 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк, визначений ст. 329 КАС України. 

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Кобаль М.І.

Файдюк В.В.

Повний текст виготовлено: 08 квітня 2026 року.