Справа № 761/4119/25
Провадження № 2/761/1638/2026

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді -      Фролової І.В.,
секретаря судового засідання -    Коломійця А.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві у порядку загального позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Праймбуд Девелопмент» про стягнення грошових коштів за поставку неукомплектованого товару,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1  звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Праймбуд Девелопмент», в якому просила суд стягнути з відповідача на свою користь суму коштів у розмірі 985 995, 35 грн. та судові витрати.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 22 травня 2022 року 
між Товариством з обмеженою відповідальністю «Праймбуд Девелопмент» як виконавцем та ОСОБА_1 як замовником було укладено Договір 26/05/-2022 за яким виконавець постачає, передає у власність замовнику обладнання згідно переліку та виконує монтажні та пусконалагоджувальні роботи згідно переліку в приміщенні замовника за адресою АДРЕСА_1 в строки, передбачені цим договором, а замовник приймає Товар та виконані роботи та здійснює оплату вартості Товару згідно умов договору.
02 червня 2022 року ОСОБА_1 було перераховано на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Праймбуд Девелопмент» грошові кошти в розмірі 1 143 546, 01 грн., однак з часу оплати грошових коштів умови договору з поставки не було виконано, а прибуле обладнання було неукомплектоване частинами.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Праймбуд Девелопмент» частково повернув грошові кошти у розмірі 315 780, 00 грн., однак 827 766, 00 грн. відповідачем повернуто не було. Зазначене стало підставою для нарахування інфляційних витрат у розмірі 115 775, 16 грн. та 3% річних у розмірі 42 454, 19 грн., що разом складає 985 995, 35 грн.
З метою захисту своїх прав позивач звернулась до суду з вказаним позовом.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12 лютого 2025 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
20 червня 2025 року через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що позивач отримав поставлений йому Товар без зауважень, питання некомплектності чи неналежної якості не ставив, двосторонній акт про поставку неякісного Товару не складав, висновок експерта відповідно до вимог Цивільного процесуального кодексу України не надав до суду, і як наслідок не довів належними та допустимими доказами факт поставки Відповідачем Товару неналежної якості чи комплектності.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24 лютого 2026 року у справі закрито підготовче провадження та призначено до розгляду по суті.
Позивач у судове засідання не прибула. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином.
Представник відповідача у судове засідання не прибув. Подав до суду заяву про розгляд справи без його участі.
Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України).
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86).
Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»).
За таких підстав судом визнано за можливе розглядати справу на підставі доказів, наявних у матеріалах справі, та за погодженням сторін, третіх осіб й згідно поданих ними заяв.
Дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд по суті встановив. 
За змістом ч.ч.1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).
Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.
Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 22 травня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Праймбуд Девелопмент» як виконавцем та ОСОБА_1 як замовником укладено Договір 26/05/-2022 за яким виконавець постачає, передає у власність замовнику обладнання згідно переліку та виконує монтажні та пусконалагоджувальні роботи згідно переліку в приміщенні замовника за адресою АДРЕСА_1 в строки, передбачені цим договором, а замовник приймає Товар та виконані роботи та здійснює оплату вартості Товару згідно умов договору.
Товариством з обмеженою відповідальністю «Праймбуд Девелопмент» виставлено ОСОБА_1 рахунок від 02 червня 2022 року № 18 на оплату обладнання (Товару), а саме: тепловий насос Octopus IS 81 (2 шт.) загальною вартістю 689 805,00 грн без ПДВ, 827 766,00 грн з ПДВ; бак Octopus HW C2-301 (3 шт.) загальною вартістю 263 150,01 грн без ПДВ, 315 780,00 грн з ПДВ; монтажні роботи по тепловому насосу Octopus IS 81 та прокладання мідних трубопроводів. Загальна сума 1 248 994,02 грн з ПДВ. 
Згідно з платіжною інструкцією від 02 червня 2022 року № 11409067 ОСОБА_1 частково здійснено оплату за Договором від 22 травня 2022 року, а саме сплачено вартість обладнання (Товару) в сумі 1 143 546, 01 грн. 
Товариством з обмеженою відповідальністю «Праймбуд Девелопмент» здійснено доставку Товару ОСОБА_1 .
08 травня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Праймбуд Девелопмент» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду 1 до Договору № 26/05-2022 від 26 травня 2022 року, відповідно до умов якої, Виконавець повернув Замовникові кошти в сумі 315 780,00 грн, а Замовником в свою чергу повернуто Виконавцеві обладнання - теплові баки Octopus HW C2-301 (3 шт.). 
В той же час, згоди щодо повернення обладнання, а саме: теплового насосу Octopus IS 81 (2 шт.) загальною вартістю 689 805,00 грн без ПДВ, 827 766,00 грн з ПДВ, та відповідно повернення грошових коштів між сторонами досягнуто не було.
Щодо позовних вимог суд дійшов до наступного висновку.
Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язувався прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. 
Статтею 673 Цивільного кодексу України визначено обов`язок продавця передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети. 
Таким чином, на підставі викладених обставин справи вбачається, що Виконавець виконав свої обов`язки за Договором № 26/05-2022 в частині поставки обладнання (Товару) та в частині його передання Позивачеві.
Відповідно до ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування. 
Відповідно до статті 675 ЦК України товар, який продавець передає або зобов`язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу. 
Згідно з ч. 2 ст. 678 ЦК України у разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: 1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару. 
Згідно з статтею 687 ЦК України перевірка додержання продавцем умов договору купівлі-продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару та інших умов здійснюється у випадках та в порядку, встановлених договором або актами цивільного законодавства. Якщо нормативно-правовими актами з питань стандартизації встановлено вимоги щодо порядку перевірки кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару, порядок перевірки, визначений договором, має відповідати цим вимогам. Обов`язок перевіряти кількість, асортимент, якість, комплектність, тару та (або) упаковку товару (випробовування, аналіз, огляд тощо) може бути покладений на продавця відповідно до договору купівлі-продажу, актів цивільного законодавства та нормативно-правових актів з питань стандартизації. У цьому разі продавець повинен на вимогу покупця надати йому докази проведення такої перевірки. Перевірка додержання умов договору купівлі-продажу щодо предмета договору продавцем і покупцем має здійснюватися на одних і тих самих умовах. 
Відповідно до ст. 679 ЦК України продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту.
Зі змісту матеріалів справи не вбачається, що позивачем були висловлені зауваження, питання некомплектності чи неналежної якості товарів, та не надав суду доказів поставки Відповідачем Товару неналежної якості чи комплектності.
При цьому в силу положень частини першої статті 679 ЦК України продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві, або з причин, які існували до цього моменту. 
Відповідно до правового висновку Верховного Суду щодо застосування вказаних вище норм, викладених у постанові від 20 липня 2023 року у справі № 910/14003/21, наведені вище положення дають підстави дійти висновку, що продавець несе відповідальність за недоліки товару, якщо вони виникли до його передання покупцеві або якщо їх виникнення обумовлене причинами, що виникли до передачі товару. І відповідно, коли недоліки товару виявлені після переходу до покупця ризику випадкової загибелі та випадкового знищення товару, саме на покупця у такому випадку покладається обов`язок доведення того, що недоліки чи їх причини виникли до передачі йому товару. Подібні за змістом висновки викладено у постановах Верховного Суду від 16.12.2019 у справі № 904/5002/18, від 30.04.2020 у справі № 904/8794/17, від 09.06.2022 № 904/974/21, від 06.12.2022 № 925/1429/21 від 02.02.2023 у справі № 916/604/21.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Водночас не підлягає судовому захисту похідний інтерес позивача у захисті порушеного права іншої особи (постраждалого), оскільки судовому захисту підлягає саме порушене право останнього. Такий захист за участі позивача можливий лише за умови здійснення ним процесуального представництва постраждалого.
Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Відповідно вимог ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відтак, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат по сплаті судового збору, оскільки у задоволенні позову відмовлено.
Керуючись ст. 4, 5, 12, 13, 17-19, 76-82, 89, 141, 258, 259, 263-266, 268, 352, 354, 355 ЦПК України; ст. 15, 16, 22, 23, 1166, 1167 ЦК України; ст. 26, 27, 48, 49, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»; ст. 52, 58 Закону України «Про банки та банківську діяльність», суд, 

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа - Публічне акціонерне товариство «Банк Фінанси та Кредит» про відшкодування майнової шкоди ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Праймбуд Девелопмент» про стягнення грошових коштів за поставку неукомплектованого товару - залишити без задоволення. 
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Реквізити сторін:
ОСОБА_1 , адреса місця реєстрації - АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ,
Товариство з обмеженою відповідальністю «Праймбуд Девелопмент», адреса місцезнаходження - м. Київ, вул. Зоологічна, буд. 4-А, оф. 139, код ЄДРПОУ 42473120.
Повний текст рішення виготовлений 24 лютого 2026 року.

Суддя: