ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2026 року	Львів	Справа № 500/1811/25 пров. № А/857/27749/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача: Гінди О.М.,
суддів: Заверухи О.Б., Матковської О.М.,
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 червня 2025 року (головуюча суддя: Мандзій О.П., місце ухвалення - м. Тернопіль) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
встановив:
ОСОБА_1 , 31.03.2025, звернувся з позовом до суду, в якому просив: 
- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, щодо відмови врахувати до страхового стажу посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_1 , видане 25.04.1996, яке оформлена листом № 1428-1172/П-02/8-1900/25 від 03.03.2025 протиправними та скасувати відповідне рішення № 1428-1172/П-02/8-1900/25 від 03.03.2025;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_1 , видане 25.04.1996.
В обґрунтування позову позивач зазначає, що ОСОБА_1 призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», однак до його страхового стажу відповідачем не зараховано всі періоди. Разом з заявою про призначення пенсії позивач надав документи, зокрема, посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_1 від 25.04.1996, яке підтверджує статус позивача учасника бойових дій. За результатами розгляду звернення позивача, Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області листом від 03.03.2025 № 1428-1172/П-02/8-1900/25 повідомило, що до страхового стажу не враховане посвідчення учасника бойових дій (25.04.1996), оскільки не завірене належним чином, а саме не містить відтиску печатки, яку можливо ідентифікувати, а наявні в електронній пенсійній справі сканкопії 1-5, 36 сторінок військового квитка не містять інформацію про участь в бойових діях.
Беручи до уваги те, що в період з 29.06.1983 по 16.05.1985 ОСОБА_1 проходив службу в Республіці Афганістан у військовій частині пп НОМЕР_2 , про що свідчить відповідний запис у військовому квитку із зазначенням про право на встановлені пільги та записи в трудовій книжці, позивач вважає відмову врахувати посвідчення учасника бойових дій протиправною та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, що слугувало підставою для звернення до суду з цим позовом.
Рішенням рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 червня 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 період з 29.06.1983 по 16.05.1985.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 в період з 29.06.1983 по 16.05.1985 та здійснити перерахунок його пенсії, у зв`язку зі збільшенням страхового стажу, з 10.01.2025.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Із цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив в апеляційному порядку. Вважає його таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт покликається на те, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області та отримує пенсію за віком відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Підрахунок страхового стажу проведено згідно долучених документів (довідок) та за даними персоніфікованого обліку. Звертає увагу, що до страхового стажу не враховано період служби в Республіці Афганістан з 29.06.1983 по 16.05.1985 відповідно до посвідчення учасника бойових дій (25.04.1996), оскільки посвідчення не завірене належним чином, а саме: не містить відтиску печатки, яку можливо ідентифікувати. Також наявні в електронній пенсійній справі сканкопії 1-5, 36 сторінок військового квитка не містять інформацію про участь в бойових діях.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 10.01.2025 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області.
З трудової книжки серії НОМЕР_3 від 04.08.1989 слідує, що позивач в період з 29.06.1983 по 16.05.1985 проходив військову службу.
Про проходження позивачем військової служби в Республіці Афганістан у вказаний період свідчить військовий квиток серії НОМЕР_4 від 07.08.1992, на сторінці 24 якого міститься запис про видачу дубліката посвідчення серії НОМЕР_1 від 25.04.1996 замість втраченого посвідчення серії НОМЕР_5 від 09.09.1992.
ІНФОРМАЦІЯ_2 25.04.1996 видано посвідчення серії НОМЕР_1 від 25.04.1996 про те, що ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни – учасників бойових дій.
За результатами розгляду звернення позивача від 17.02.2025 щодо пенсійного забезпечення, Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області листом № 1428-1172/П-02/8-1900/25 від 03.03.2025 повідомило, що до страхового стажу ОСОБА_1 не враховано період служби в Республіці Афганістан з 29.06.1983 по 16.05.1985 відповідно до посвідчення учасника бойових дій (25.04.1996), оскільки посвідчення не завірене належним чином, а саме: не містить відтиску печатки, яку можливо ідентифікувати. Також наявні в електронній пенсійній справі сканкопії 1-5, 36 сторінок військового квитка не містять інформацію про участь в бойових діях.
Не погоджуючись з таким рішенням суб`єкта владних повноважень, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.
Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов, виходив з того, що період проходження військової служби з 29.06.1983 по 16.05.1985 підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача, оскільки такий відповідає записам в його трудовій книжці, а також відомостям військового квитка (на сторінках, що подані позивачем при зверненні з заявою про призначення пенсії), недостовірності або інших ознак юридичної дефектності яких не встановлено, а тому їх належить розглядати як належний та допустимий доказ у справі, що свідчить про протиправність, в контексті ч. 2 ст. 2 КАС України, дій Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо не зарахування до страхового стажу цього періоду при призначені пенсії.
Частиною 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки, позивачем не оскаржується в апеляційному порядку судове рішення суду першої інстанції, а тому, предметом розгляду в суді апеляційної інстанції, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 308 КАС України, є законність і обґрунтованість судового рішення суду у частині задоволення позову.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII від 05.11.1991 (далі - Закон № 1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV від 09.07.2003 (далі - Закон № 1058-ІV).
Приписами статті 24 Закону № 1058-IV встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до частини першої статті 40 Закону № 1058-IV, для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.
У разі якщо страховий стаж становить менший період, ніж передбачено абзацом першим цієї частини, враховується заробітна плата (дохід) за фактичний страховий стаж.
Для визначення розміру пенсії за віком відповідно до частини другої статті 27 цього Закону заробітна плата для обчислення частини пенсії за період страхового стажу до набрання чинності цим Законом визначається на умовах і в порядку, передбачених законодавством, що діяло раніше, а для обчислення частини пенсії за період страхового стажу після набрання чинності цим Законом - на умовах, передбачених абзацом першим цієї частини.
Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 56 Закону № 1788-ХІІ, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Статтею 62 Закону № 1788-ХІІ, встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).
Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Системний аналіз наведених норм доводить, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, і лише у разі її відсутності, або відсутності в ній відповідних записів, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, зокрема, уточнюючих довідок підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. Таким чином, надання уточнюючих довідок повинно здійснюватися лише у випадках неправильного, неповного або нечіткого заповнення трудової книжки, що робить незрозумілим зроблений запис.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі № 234/13910/17 та від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідачем не зараховано до страхового стажу позивача період проходження військової службі в лавах Радянської армії з 29.06.1983 по 16.05.1985.
Суд апеляційної інстанції вважає, що такі висновки відповідача безпідставними з огляду на таке.
Відповідно до абз. 2 п. 1 ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ, час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Частиною 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ, передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Отже, період перебування на військовій службі зараховується до страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що з наявної в матеріалах справи копії трудової книжки серії НОМЕР_3 від 04.08.1989 слідує, що ОСОБА_1 в період з 29.06.1983 по 16.05.1985 проходив військову службу.
Про проходження позивачем військової служби в Республіці Афганістан у спірний період свідчить також військовий квиток серії НОМЕР_4 від 07.08.1992, на сторінці 24 якого міститься запис про видачу дубліката посвідчення серії НОМЕР_1 від 25.04.1996 замість втраченого посвідчення серії НОМЕР_5 від 09.09.1992.
Отже, за встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що період проходження військової служби з 29.06.1983 по 16.05.1985 підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача, оскільки такий відповідає записам в його трудовій книжці, а також відомостям військового квитка.
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції, що дії пенсійного органу щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 період з 29.06.1983 по 16.05.1985 є протиправними та необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період з 29.06.1983 по 16.05.1985 та здійснити перерахунок його пенсії, у зв`язку зі збільшенням страхового стажу, з 10.01.2025.
Таким чином, апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін. 
Згідно приписів ст. 139 КАС України підстав для стягнення судових витрат не має.
Керуючись ст. ст. 311, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд –
постановив:
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 червня 2025 року у справі № 500/1811/25 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	О. Б. Заверуха 	
 	 	З. М. Матковська