Справа №333/10735/25
Провадження №2/333/1226/26
рішення
Іменем України
31 березня 2026 року м.Запоріжжя
Комунарський районний суд м.Запоріжжя у складі: головуючого – судді Варнавської Л.О., за участю секретаря судового засідання Носаченка О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м.Запоріжжя, цивільну справу №333/10735/25 за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, -
В С Т А Н О В И В:
Представник концерну «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 58 895,12 гривень, посилаючись на те, що у період з 01.10.2015 року по 30.09.2025 року позивач надав відповідачу житлово-комунальні послуги за адресою його проживання: АДРЕСА_1 . На теперішній час відповідач ОСОБА_1 не здійснила повну оплату за надані послуги, тому позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 58 895,12 гривень, а також понесені ним при пред`явленні позову судові витрати у розмірі 2422,40 гривень.
10.12.2025 року від представника відповідача за довіреністю Чернова В.В. надійшла заява про застосування позовної давності у цивільній справі 333/10735/25.
03.02.2026 року від представника відповідача за довіреністю Чернова В.В. надійшов відзив на позовну заяву. В обґрунтування заперечень зазначається, що позивачем здійснено неправомірні нарахування за послуги теплопостачання без належного підтвердження їх фактичного надання, із помилками у розрахунках та з порушенням вимог законодавства і принципу добровільності договірних відносин.
04.02.2026 року від представника позивача Герман А.І. надійшла заява про відкладення судового засідання призначеного на 05.02.2026 року.
11.03.2026 року через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог. Представник позивача зазначає, що у зв`язку з наявністю попереднього судового рішення щодо частини заборгованості за попередній період, позивач вважає за необхідне зменшити розмір позовних вимог та просить суд стягнути з відповідача заборгованість лише за період з 01.02.2020 р. по 31.09.2025 р. у сумі 22 615,10 грн, а також судові витрати.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, зменшені позовні вимоги від 11.03.2026 року, підтримав у повному обсязі.
Представник відповідача Чернової Л.Л. за довіреністю ОСОБА_2 позовні вимоги в частині зменшення, а саме: 22,615,10 грн., визнав та просив суд розстрочити сплату заборгованості на 12 місяців.
Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, дійшов таких висновків.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 
Концерн «Міські теплові мережі» включений до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України та є юридичною особою. Основним видом його економічної діяльності є надання житлово-комунальних послуг.
Згідно рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 26.01.2021 року за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, судом вирішено позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_1 за період з 01.04.2017 року по 31.01.2020 року заборгованість у 25068,67 гривень та судові витрати.
Відповідач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 16.10.2018 року по цей час та є споживачем житлово-комунальних послуг, що постачаються Концерном «Міські теплові мережі» (особовий рахунок НОМЕР_1 ).
Згідно інформації з Реєстру нерухомості за №5005517422137 від 27.10.2025 року ОСОБА_1 є власником нерухомого майна – квартири за АДРЕСА_2 .
З 1 травня 2019 року в повному обсязі введено в дію Закон України від 09.11.2017 N 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (далі – Закон), яким Закон України від 24 червня 2004 року № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» визнано таким, що втратив чинність. 
Між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються Законами України «Про теплопостачання» і «Про житлово-комунальні послуги», а також Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21 липня 2005 року.
Згідно з розрахунком заборгованості по особовому рахунку № НОМЕР_1 за прив`язкою до квартири АДРЕСА_2 , встановлено, що ОСОБА_1 має заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01.02.2020 року по 31.09.2025 року в сумі 22 615,10 гривень, яку добровільно нею не сплачено.
Суд встановив, що відповідач ОСОБА_1 є власником квартири та споживачем житлово-комунальних послуг, які надає концерн «Міські теплові мережі». За період з 01.02.2020 року по 31.09.2025 року утворилась заборгованість у розмірі 22 615,10 грн, яка добровільно не сплачена.
Оскільки представник відповідача визнав позовні вимоги в частині зменшеної суми заборгованості та просив розстрочити її сплату, а надані позивачем докази підтверджують факт надання послуг і наявність боргу, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.
За правилами ст.19 Закону України «Про теплопостачання» власник повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Пунктом 1 ч.1 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право власника, споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.3 ст.20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. На підставі п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року за №630, плата за надані послуги вноситься щомісячно. 
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону власники зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. 
Враховуючи викладене, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню відповідно до заяви про зменшення позову.
Щодо вирішення клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення суду, суд приходить до наступного.
Суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, про що зазначає в резолютивній частині рішенні (пункт 2 частини сьомої статті 265, частина перша статті 267 ЦПК України).
Стаття 265 ЦПК України не містить окремо визначені підстави для розстрочення виконання рішення суду, тому застосовуються положення статті 435 цього Кодексу.
Так, підставою для розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:
1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;
2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;
3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (частина третя та четверта статті 435 ЦПК України).
Розстрочка виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення (частина п`ята статті 435 ЦПК України).
Беручи до уваги соціальний аспект та ті, виклики, що постали перед українським суспільством внаслідок повномасштабного вторгнення російської федерації, що призвело до значного погіршення матеріального становища більшості громадян, у тому числі й відповідача, вирішив розстрочити виконання судового рішення за клопотанням відповідача на максимально можливий строк.
Розстрочка виконання рішення стане стимулом для добровільного виконання боржником своїх зобов`язань та забезпечить задоволення вимог кредитора, що відповідає завданню цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими міркуваннями.
Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Враховуючи клопотання відповідача, який навів обставини які ускладнюють виконання рішення, та його бажання добровільно сплатити заборгованість, суд приходить до висновку, що необхідно клопотання задовольнити та розстрочити виконання судового рішення шляхом сплати заборгованості рівними частинами протягом 12 місяців, тобто по 1884 гривень 59 копійок щомісяця, починаючи з наступного дня після набрання рішенням законної сили.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір у розмірі 2422,40 грн.
Керуючись ст.ст.526, 610, 611, 625 ЦК України, ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005 року, ч.4 ст.223, ст.ст.10-13, 77-80, 141, 263-265, 289 ЦПК України, суд –

В И Р І Ш И В:
Позов Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Концерну «Міські теплові мережі» (р/р НОМЕР_3 відкритого у філії АТ «Укрексімбанк» у м.Києві, МФО-322313, ЄДРПОУ-32121458) заборгованість за надані житлово-комунальні послуги за період з 01.02.2020 року по 31.09.2025 року у розмірі 22 615 (двадцять дві тисячі шістсот п`ятнадцять) гривень 10 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Концерну «Міські теплові мережі» (р/р НОМЕР_4 відкритого у ПАТ АБ «Укргазбанк» у МФО 320478, ЄДРПОУ 32121458) витрати на оплату судового збору у розмірі 2422 гривень 40 копійок.
Розстрочити  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , виконання судового рішення шляхом сплати заборгованості рівними частинами протягом 12 місяців, тобто по 1884 гривень 59 копійок щомісяця, починаючи з наступного дня після набрання рішенням законної сили.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складене 31.03.2026 року.

Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя         Л.О. Варнавська