Справа № 944/7616/23 Головуючий у 1 інстанції: Колтун Ю.М 
Провадження № 22-ц/811/1545/25 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

06 березня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Шандри М.М.
суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.
секретаря: Чижа Л.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 14 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора Яворівської міської ради Лядрик Юлії Ігорівни про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора,
ВСТАНОВИЛА:
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до державного реєстратора Яворівської міської ради Лядрик Ю.І., в якому просила: визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Яворівської міської ради Лядрик Ю.І. від 01.12.22, індексний номер 65632924, про державну реєстрацію права власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 ; визнати незаконним та скасувати реєстраційний запис № 48576730 від 29.11.22 про визнання права власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 .
В обґрунтування позовних вимог зазначала, що державним реєстратором Яворівської міської ради Лядрик Ю.І. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень та внесено запис до Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно про право власності на спірний житловий будинок у порушення положень ст.31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно». Вказана стаття передбачала для проведення державної реєстрації наявності виписки із погосподарської книги та документа, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, однак жодний з цих документів державному реєстратору представлений не був, натомість рішення виконкому на яке посилається державний реєстратор, виявилось фіктивним, так як листом від 20.06.2023 за № 4073 за підписом Яворівського міського голови повідомлено про те, що таке рішення виконкомом не приймалося. Останнім головою колгоспного двору був її двоюрідний брат ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Ніхто більше в будинку не проживав, жодних родичів (ймовірних спадкоємців ОСОБА_2 ) не було. Позивач здійснювала її поховання та оформлення документів, саме тоді виявила, що ОСОБА_2 не є законною дружиною ОСОБА_3 , немає українського паспорта, а є громадянкою росії і перебуває в Україні на підставі посвідки на постійне проживання з 2004 року. На цей час колгоспу вже не було. ОСОБА_2 не могла бути членом колгоспного двору і таким чином успадкувати майно після ОСОБА_3 . На момент смерті ОСОБА_3 спадкоємцями третьої черги були позивач та її двоюрідна сестра ОСОБА_4 , однак при звернені до нотаріуса з приводу оформлення спадщини виявилось, що право власності на спадкове майно оформлено на ОСОБА_2 . Незаконна реєстрація права власності на житловий будинок за ОСОБА_2 порушила право позивача на спадщину.
На підставі наведеного просила задовольнити її позов.
Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 14.04.2025у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду оскаржила  ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Зазначає, що для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна стверджувати тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Суд першої інстанції не вказав особу, яка б мала нести відповідальність, обмежившись формальним підходом, без врахування особливостей справи. Звертає увагу на те, що на момент здійснення реєстрації, ні на сьогоднішній день не існує жодного документу, яким встановлено право власності заявниці ОСОБА_2 на спірний будинок.
Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.
Учасники справи у судове засідання апеляційної інстанції не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, клопотання представника ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи відхилено колегією суддів як безпідставне, тому неявка учасників, відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи, який проводиться за їхньої відсутності, а фіксування судового процесу згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.
Відповідно до облікової картки об`єкта погосподарського обліку на 2016-2020 роки домогосподарство по АДРЕСА_1 рахується за ОСОБА_3 .
Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 , виданого Яворівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Яворівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Львів), ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що складено відповідний актовий запис № 727.
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на рухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №341858266 від 07.08.2023, право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , зареєстровано державним реєстратором Яворівської міської ради Львівської області Лядрик Ю.І. за ОСОБА_2 . Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 65632924 від 01.12.2022. Документи, подані для державної реєстрації: Документ щодо присвоєння поштової адреси, серія та номер: AR01:6103-9183-0600-2787, виданий 16.08.2022, видавник: ЄДЕССБ, технічний паспорт, серія та номер: НОМЕР_2 , виданий 04.07.2022, видавник: ЄДЕССБ; Документ про підтвердження факту належності об`єкта нерухомого майна, серія та номер: 555, виданий 18.10.2022, видавник: Виконавчий комітет Яворівської міської ради Львівської області.
Згідно з повідомленням Яворівського міського голови І.Грабовського, адресованого ОСОБА_1 , 18.10.2022 засідання виконавчого комітету Яворівської міської ради Львівської області не проводилося та рішення не приймалися. У 2022 рішення під №555 немає.
Згідно з копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого Яворівською міською радою Яворівського району Львівської області 17.05.2023, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідний актовий запис №205.
Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (стаття 13 ЦПК України
Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).
Відповідач – це особа, яка, на думку позивача, порушила, не визнала чи оспорила його суб`єктивні права, свободи чи інтереси. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.
Статтею 50 ЦПК України визначено, що позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права і обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки.
Згідно з частинами першою-другою статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження – до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження – до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову – обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Пред`явлення позову до неналежного відповідача (або непред`явлення позову до належного відповідача (співвідповідача)) не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. Вказане може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог по суті заявлених вимог.
Зазначене відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18).
Неналежний відповідач – це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Вирішуючи спір, суд залежно від характеру правовідносин зобов`язаний визначити суб`єктний склад спору і норми матеріального права, які підлягають застосуванню, та, встановивши факт пред`явлення позову до неналежного відповідача, відсутність клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем, незалучення до участі у справі співвідповідача, суд відмовляє в задоволенні позову саме із зазначених підстав (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 04.06.2025 у справі № 453/1231/20 (провадження № 61-16697св23)).
Пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.10.2023 в справі № 300/808/19 (провадження № 61-11144св22)).
Отже, встановлення належності відповідачів є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає. Тому пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною та безумовною підставою для відмови в позові незалежно від доводів учасників справи, стадії її розгляду або залучення такої особи (осіб) до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13.06.2024 у справі № 932/163/21 (провадження № 61-6730св23)).
У цій справі встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання незаконними та скасування реєстраційних дій, вчинених державним реєстратором Яворівської міської ради Лядрик Ю.І., щодо державної реєстрації права власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 .
Із змісту позовної заяви вбачається, що позовні вимоги ОСОБА_1 спрямовані на захист порушеного, на її думку, права на спадкування після смерті ОСОБА_3 , спадкоємицею якого вона є. Зокрема, позивачка вважає, що державним реєстратором порушено законодавство, що регулює процедуру здійснення державної реєстрації, оскільки у ОСОБА_2 було відсутнє право спадкування майна ОСОБА_3 , тому незаконна реєстрація права власності на вказаний вище житловий будинок за ОСОБА_2 , призвела до порушення права ОСОБА_5 на спадщину.
При цьому єдиним відповідачем у справі визначено державного реєстратора Яворівської міської ради Лядрик Ю.І.
Правові висновки Великої Палати Верховного Суду про те, що державний реєстратор не є належним відповідачем у спорах про визнання незаконними та скасування реєстраційних дій, вчинених щодо третьої особи, а ним є особа, щодо якої були здійснені ці дії (записи), викладені у постановах від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18, пункт 36), від 12.12.2018 у справі № 570/3439/16-ц (провадження № 14-512цс18, пункт 53) та від 04.02.2020 у справі № 910/7781/19 (провадження № 12-150гс19, пункт 37), від яких Велика Палата Верховного Суду не вбачала підстав для відступу при розгляді справи № 910/15792/20.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 , щодо якої були здійснені реєстраційні дії, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , тому належними відповідачами у цій справі мали бути спадкоємці, які прийняли спадщину, а за відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття належним відповідачем може бути орган місцевого самоврядування.
З огляду на вказане, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позов пред`явлений до неналежного відповідача, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.
Крім цього колегія суддів звертає увагу на таке.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст. 1269 ЦК України).
Згідно з ч.1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.
Звертаючись до суду із цим позовом, ОСОБА_1 зазначала, що вона є спадкоємицею третьої черги після смерті ОСОБА_3 . Разом з тим, позивачкою не надано суду жодних доказів того, у встановлений законом строк вона звернулася із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , враховуючи, що її місце проживання та місце проживання спадкодавця згідно з матеріалами справи є різними.
Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення – без змін.
Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, 
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 14 квітня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її ухвалення.
Повний текст постанови складено: 06.03.2026

Головуючий  

Судді