Справа №345/4149/25 
Провадження № 1-кп/345/113/2026

В И Р О К
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

27.04.2026 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі:
головуючого – судді ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 12025091170000240 про обвинувачення 
ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Калуш Івано-Франківської області, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в АДРЕСА_2 , із вищою освітою, працює керівником ТОВ "ТІМБЕР ГРУП", перебуває у фактичних шлюбних відносинах, на утриманні має одну малолітню дитину, РНОКПП – НОМЕР_1 , раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України,
з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_3 
прокурора ОСОБА_4 
обвинуваченого ОСОБА_2 
захисника ОСОБА_5 

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 вчинив хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчинене групою осіб.
Злочин вчинено за наступних обставин.
23.04.2025 близько 14 год. 30 хв. ОСОБА_2 керував автомобілем Audi А6 реєстраційний номер НОМЕР_2 та рухався ділянкою дороги у м. Калуш по вул. С. Бандери у напрямку вул. Івано-Франківська, при цьому перевозив невстановлену досудовим розслідуванням особу, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження.
В той час позаду нього у тому ж напрямку рухався автомобіль Toyota Corolla реєстраційний номер НОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_6 і який вирішив здійснити обгін автомобіля Audi А6 р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 . В процесі виконання обгону водій ОСОБА_2 здійснив маневр ліворуч автомобілем Audi А6 реєстраційний номер НОМЕР_2 зменшивши інтервал між транспортними засобами, на що водій ОСОБА_6 , в процесі маневру обгону, відкривши вікно свого автомобіля зробив йому зауваження та завершив маневр обгону і поїхав далі.
Після цього ОСОБА_7 , маючи намір спричинити тілесні ушкодження ОСОБА_6 , обігнав автомобіль Toyota Corolla, реєстраційний номер НОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_6 , різко перед ним зупинився.
Реалізуючи свій злочинний умисел на спричинення тілесних ушкоджень, діючи умисно, гурбо порушуючи громадський порядок, зневажливо ставлячись до існуючих у суспільстві правил поведінки, норм моральності щодо мирного співіснування, поваги до честі та гідності, особистої недоторканості особи, проявляючи особливу зухвалість, усвідомлюючи, що він перебуває в громадському місці, за його діями можуть спостерігати сторонні особи, ОСОБА_2 підійшов до автомобіля, в якому сидів ОСОБА_6 , відкрив дверцята зі сторони водія схопив його за одяг, нецензурно виражаючись у сторону потерпілого ОСОБА_6 ,намагався витягнути його на вулицю. ОСОБА_6 відштовхнув ОСОБА_2 від себе та сам вийшов із автомобіля. Між ними розпочалась шарпанина. Побачивши це, особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, маючи намір спричинити тілесні ушкодження ОСОБА_6 підійшла до нього та нанесла йому удар кулаком в область обличчя. Після чого, ОСОБА_2 та особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, стали наносити ряд ударів ОСОБА_6 ногами та руками по голові та тулубу.
В результаті умисних, дій ОСОБА_2 та особи, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, яка відповідно до висновку експерта від 20.06.2025 відносяться до легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я. Забійна рана та крововилив слизової оболонки нижньої губи справа, крововиливи в слизову оболонку верхньої губи, синці шиї, синці в ділянці правої руки, синці в ділянці лівої руки, синці в ділянці грудної клітки, синці живота, які відповідно до висновку експерта від 20.06.2025 відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_2 частково визнав вину. Визнає, що наніс певні тілесні ушкодження потерпілому, але ствердив, що з його боку не було жодних хуліганських мотивів.
Надаючи пояснення, ОСОБА_2 розповів суду, що точної дати не пригадує, але пам`ятає, що одного сонячного дня в обідню пору перебував в магазині на вул. Героїв України в м. Калуші. Один незнайомий чоловік попросив підвезти його до міста Івано-Франківська. Він погодився на це прохання і той чоловік сів в його автомобіль Ауді А6 на переднє пасажирське сидіння. Разом вони вирушили до міста Івано-Франківська. Їхали в місті Калуші вулицею Степана Бандери попри будівлю ТЦК орієнтовно зі швидкістю 40 км/год, адже в тому місці було багато людей і припаркованих автомобілів. В цей час почув звуковий сигнал іншого автомобіля, який рухався позаду. Також той автомобіль блимав світлом фар. Далі цей автомобіль почав обганяти його і коли порівнявся з його автомобілем, то з того автомобіля чоловік почав висловлюватись в його сторону нецензурними словами, махав рукою, а також вимагав, щоб він зупинився. Далі цей автомобіль знову прилаштувався позаду нього. Коли проїжджа частина дороги почала розширюватись і з`явились дві смуги для руху в одному напрямку, то він зайняв крайню праву смугу і зупинився з правого краю проїжджої частини. Той інший автомобіль зупинився позаду орієнтовно на відстані 10 метрів і водій вийшов з того автомобіля. Як пізніше стало відомо це був ОСОБА_6 . Він також вийшов зі свого автомобіля. ОСОБА_6 почав кричати до нього, ображати і висловлювати претензії щодо того, як він кермує автомобілем. Далі ОСОБА_6 почав його штовхати. Після цього, з його автомобіля вийшов пасажир, якого він раніше погодився підвезти, і намагався заступитись за нього. Після цього ОСОБА_6 переключив свою увагу на його пасажира. Далі вже він намагався їх розборонити. Оскільки, ОСОБА_6 був вищим і здоровішим, то він почав шарпати їх обох. Шарпанина була ближче до автомобіля потерпілого. Кулаками ОСОБА_6 він не бив, але два-три рази долонею руки вдарив його. ОСОБА_6 також бив і пасажир, який їхав з ним. Сам конфлікт тривав до двох хвилин часу і завершився сам по собі, а не через те, що хтось сторонній втрутився. Далі він і його пасажир сіли в автомобіль і поїхали далі. Проте, проїхавши ще певну відстань, він висадив пасажира, адже передумав їхати в Івано-Франківськ через те, що його футболка була розірвана. Даних цього пасажира він не знає, жодних домовленостей з цим пасажиром на вчинення хуліганських дій чи нанесення тілесних ушкоджень він не мав. Свідків на місці події він жодних не бачив. Ще коли вони зупинились, то повз них проїхав патрульний автомобіль поліції і, ймовірно, ще якісь два автомобілі, які не зупинялись. Також він не бачив, щоб в потерпілого були синці, чи текла кров.
Він не звертався того дня в поліцію щодо хуліганських дій потерпілого. Він добровільно в повному обсязі відшкодував потерпілому завдані збитки і моральну шкоду, щоб той не мав до нього претензій.
Захисник обвинуваченого – адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні заявила клопотання про зміну правової кваліфікації дій обвинуваченого з ч. 2 ст. 296 КК України на ч. 1 ст. 125 КК України. Наголошує, що з обвинувального акту та доказів, досліджених в судовому засіданні вбачається, що подія виникла раптово під час дорожнього руху, причиною став маневр обгону та зауваження між водіями; після цього виник словесний конфлікт, який переріс у штовханину та бійку; тілесні ушкодження потерпілого кваліфіковані як легкі. Тобто подія має характер ситуативного особистого конфлікту, а не злочину проти громадського порядку. Відсутній мотив явної неповаги до суспільства: конфлікт виник через дорожню ситуацію, як реакція на дії конкретної особи (потерпілого), поведінка обвинуваченого була спрямована на конкретного учасника конфлікту, а не на суспільство. Це виключає хуліганський мотив.
Також відсутнє грубе порушення громадського порядку, адже подія відбулася між двома водіями. В даному випадку відсутні сторонні потерпілі, дестабілізація громадського порядку, будь-які суспільно небезпечні наслідки. Відсутня особлива зухвалість, адже описані дії – це конфлікт, штовханина, бійка. Такі дії самі по собі не утворюють складу хуліганства. В даній справі має місце раптовий конфлікт між конкретними особами, який виник на ґрунті конкретної дорожньої ситуації, розвинувся як особисте протистояння і призвів до легких тілесних ушкоджень. Зі змісту обвинувального акту випливає, що ця подія розпочалася не з бажання когось демонстративно принизити суспільство, не з наміру вчинити зухвале насильство над випадковими громадянами, не з безпричинної агресії до невизначеного кола осіб. Тобто сама фабула обвинувачення вказує на особистісний, а не хуліганський характер події. Сторона захисту вважає, що елемент хуліганського мотиву тут не доведений.
Сам факт того, що подія відбулася в громадському місці, ще не означає, що мало місце посягання саме на громадський порядок. У матеріалах провадження немає переконливих даних про те, що нормальний громадський спокій був істотно порушений. Немає опису масового скупчення людей, немає даних про припинення роботи установ чи руху транспорту, немає ознак тривалого терору для оточуючих, немає показань про те, що подія була спрямована на невизначене коло осіб. Є лише конфлікт, який розвинувся між конкретними людьми і завершився конкретними наслідками для конкретного потерпілого. А це інший юридичний зміст.
Крім того, не доведено ознаки «групи осіб». Так, в обвинувальному акті зазначено, що злочин вчинено групою осіб, однак до цього часу інший учасник конфлікту невстановлений. Таким чином, «невстановлена особа» не ідентифікована, не притягнута до відповідальності, її дії недоведені належними доказами. Відсутні ознаки попередньої змови або узгодженості дій.
Захисниця вважає, що дії ОСОБА_2 підпадають під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, оскільки, за показаннями учасників кримінального провадження можна чітко розмежувати дії обвинуваченого та «невстановленої особи», матеріали відносно якої виділені в окреме провадження. Тому захисниця просить змінити кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_2 з ч. 2 ст. 296 КК України на ч. 1 ст. 125 КК України.
Аналізуючи покази самого обвинуваченого, суд приходить до висновку, що ними підтверджуються час та місце події, тобто коли і де було вчинене кримінальне правопорушення, а також кількість безпосередніх учасників тих подій. Також його показами підтверджуються дані щодо того на яких саме автомобілях рухались учасники конфлікту. Також обвинувачений не оспорює зафіксовані у висновку експерта тілесні ушкодження потерпілого, проте вважає, що слід розмежувати які тілесні ушкодження отримані від його дій, а які від дій пасажира його автомобіля.
Аналіз показів обвинуваченого свідчить, що вони мають ряд протиріч між собою і не узгоджуються з фактичними даними, які підтверджуються письмовими доказами по справі. Зокрема, обвинувачений ствердив, що потерпілий першим почав штовхати його і при цьому ображав його, внаслідок шарпанини в нього був пошкоджений одяг. Проте, в правоохоронні органи із заявою про вчинення відносно нього неправомірних дій ОСОБА_2 не звертався. А тому суд оцінює покази обвинуваченого критично.
Не зважаючи на те, що обвинувачений лише частково визнає вину у вчиненні кримінального правопорушення, його вина в повному обсязі доводиться показами потерпілого та письмовими доказами, поданими стороною обвинувачення та дослідженими під час судового розгляду.
Так, потерпілий ОСОБА_6 , в присутності свого представника – адвоката ОСОБА_8 , у судовому засіданні пояснив, що 23.04.2025 в обідню пору він керував автомобілем Toyota Corolla і рухався по вулиці С.Бандери з центру міста Калуша в сторону житлового масиву Підгірки. Проїхавши повз центральний вхід в парк ім. І.Франка в районі будівлі ІНФОРМАЦІЯ_2 в попутному напрямку перед ним з малою швидкістю рухався автомобіль Audi темного кольору. Дорожня розмітка дозволяла здійснити обгін, тому він включив показник повороту і почав маневр обгону. Під час цього автомобіль Audi почав зміщатись ближче до середини проїжджої частини і створювати йому перешкоди. Він опустив скло в автомобілі і зробив зауваження водієві автомобіля Audi. Водій цього автомобіль продемонстрував непристойний жест. Він проігнорував таку поведінку водія Audi і поїхав далі. Через декілька сотень метрів в тому місці, де проїжджа частина дороги розширюється, починається спуск і з`являються дві смуги для руху в одному напрямку, автомобіль Audi обігнав його з лівого боку і при цьому перетнув суцільну смугу руху. Підрізав його і зупинився перед ним. Він також зупинився на своєму автомобілі і увімкнув аварійне світло. З автомобіля Audi вийшов водій, як тепер йому відомо це ОСОБА_2 , і почав нецензурно лаятись в його сторону. Підійшов до його автомобіля, відчинив двері автомобіля і почав шарпати його. Через це він відштовхнув водія автомобіля Audi і сам вийшов зі свого автомобіля. Далі ОСОБА_2 кулаком правої руки вдарив його в обличчя. Він вдар у відповідь. В цей момент з автомобіля Audi з пасажирського сидіння вийшов незнайомий для нього чоловік, наблизився до нього і наніс удар йому в щелепу і при цьому вибив йому зуби. Через це в нього від болю потекли сильні сльози. Він відійшов і став позаду свого автомобіля, адже події відбувались на проїжджій частині дороги, і руками закрив обличчя. Ті двоє осіб підійшли до нього і далі наносили удари руками і ногами з обох сторін. Ударів було безліч по ногах, руках і тулубу. Опору він вже не чинив, а лише терпів біль. На шиї в нього був золотий ланцюжок з хрестиком. Пасажир Audi шарпав за цей ланцюжок і в результаті зірвав його з шиї. В подальшому цей ланцюжок він так і не знайшов. Побиття тривало приблизно близько 10 хвилин до того часу, поки поряд не зупинився якийсь автомобіль, з якого вийшов невідомий чоловік і зробив зауваження. Після цього побиття зупинилось, ОСОБА_2 пішов до свого автомобіля, а пасажир автомобіля Audi ще заглянув в його автомобіль Toyota Corolla і далі сів в автомобіль Audi. На місці події він знайшов свої вибиті зубні коронки, а також залишився головний убір когось з нападників. Після цих подій потерпілий сам доїхав до лікарні. Надалі він два тижні проходив лікування в неврологічному відділенні КНП «Калуська ЦРЛ». В результаті побиття в нього було вибито 4 зуби. Через деякий час ОСОБА_2 телефонував до нього, а в подальшому вони зустрілись і останній відшкодував йому завдані збитки в повному обсязі. Щодо міри покарання обвинуваченому, то покладається на розсуд суду і не наполягає на суворому покаранні.
В подальшому потерпілий подав заяву про розгляд кримінального провадження без його участі.
Покази потерпілого є послідовними та несуперечливими. Вони об`єктивно підтверджуються іншими доказами, які були досліджені під час судового розгляду. В суду відсутні підстави вважати, що потерпілий говорить неправду, адже жодних неприязних відносин з обвинуваченим в нього до тих подій не було. Вони взагалі не були знайомі між собою. Не знав потерпілий і особу, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження. Враховуючи, що обвинувачений відшкодував потерпілому всі завдані збитки ще на стадії досудового розслідування, то в потерпілого відсутні підстави тримати образу на обвинуваченого і давати неправдиві покази під час судового розгляду.
Дії потерпілого є логічними та послідовними, адже одразу після конфлікту того ж таки дня він звернувся за медичною допомогою в лікувальний заклад та в поліцію із заявою про вчинення відносно нього протиправних дій. Тобто він з самого початку вважав себе потерпілим і не боявся понести відповідальність за свої дії, адже усвідомлював, що його дії були лише реакцією на поведінку обвинуваченого і вчинялись з метою самозахисту. В той же час, обвинувачений, який ствердив в судовому засіданні про неправомірні, на його думку, дії потерпілого, до правоохоронних органів із відповідними заявами не звертався. Суду не подано жодного доказу, який би підтверджував наявність в обвинуваченого бодай хоч якихось тілесних ушкоджень в наслідок дій потерпілого чи пошкодження будь якого майна обвинуваченого.
Показами потерпілого підтверджується час та місце події, яка становить собою об`єктивну сторону кримінального правопорушення, тобто де і коли відбувся конфлікт між ним з однієї сторони і обвинуваченим та особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, з іншої сторони. А саме в обідню пору 23 квітня 2025 на проїжджій частині вулиці Степана Бандери в місті Калуші на початку спуску в напрямку як рухатись від центру міста Калуші до виїзду з міста. Підтверджується кількість активних учасників тієї події, а саме що насильство відносно нього застосовували обвинувачений ОСОБА_9 та інша невідома особа, яка їхала в одному автомобілі з ОСОБА_2 . Підтверджуються дані щодо того на яких саме автомобілях рухались учасники конфлікту. Підтверджуються дані хто саме, які удари і в які ділянки тіла наносили йому обвинувачений та невідома особа, яка їхала в одному автомобілі з ОСОБА_2 . При цьому удари потерпілому наносились обома особами спершу послідовно, а надалі одночасно, що спростовує твердження обвинуваченого про те, що він розбороняв бійку між потерпілим і невідомою, особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження. Підтверджується факт, що хуліганські дії обвинуваченим і особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, були припинені лише після того, як їм зауваження зробив невідомий чоловік, як проїжджав повз.
Також вина обвинуваченого доводиться наступними письмовими доказами:
-витягом з ЄРДР, яким підтверджується, що 24.04.2025 року було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, за заявою ОСОБА_6 від 23.04.2025. Тобто кримінальне провадження було розпочате саме за зверненням потерпілого, поданим в день вчинення хуліганських дій, і в строки, передбачені КПК України;
-рапортами працівника поліції від 23.04.2025, в яких зафіксовано повідомлення із закладу охорони здоров`я КНП "Калуська ЦРЛ" від 23.04.2025 о 15 год. 54 хв. про те, що за медичною допомогою звернувся ОСОБА_6 , який пояснив, що його побили 30 хв. тому в м. Калуші на вул. С.Бандери біля будинку № 50 двоє невідомих осіб, які їхали на автомобілі Ауді сірого кольору. Цей доказ підтверджує правдивість показів потерпілого і їхню послідовність та несуперечливість;
-протоколом огляду місця події від 23.04.2025 в якому зафіксована обстановка на місці події, а саме на ділянці дороги за адресою м. Калуш по вул. С.Бандери навпроти будинку № 50. До протоколу додано фотознімки. Цей доказ підтверджу, що місце, де наносились удари потерпілому є громадським місцем, а саме ділянкою дороги на одній з головних вулиць міста Калуша;
-протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 23.04.2025. в якому зафіксовано відібрання заяви від громадянина ОСОБА_6 про те, що 23.04.2025 близько 14:00 – 14:31 год. в громадському місці невідомі особи нанесли йому тілесні ушкодження. Цей доказ підтверджує, що потерпілий подав заяву про вчинення щодо нього неправомірних дій в день, коли ці дії були вчинені, і що він діяв послідовно від самого початку вважаючи себе потерпілим від неправомірних дій двох невідомих йому осіб;
-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26.04.2025, в якому зафіксовано, що в присутності понятих потерпілий ОСОБА_6 впізнав особу, зображену на фото № 2 як особу, яка 23.04.2025 близько 14 год. в м. Калуші по вул. С.Бандери нанесла удари руками та ногами, спричинивши тілесні ушкодження. Це особа, яка була водієм автомобіля марки «Ауді». З додатку до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками вбачається, що на фотознімку №2 зображений громадянин ОСОБА_2 ;
-долученими за клопотанням потерпілого ще під час досудового розслідування фотографіями, на яких зафіксовані видимі тілесні ушкодження на обличчі та шиї потерпілого, а також плями бурого кольору на світлому одязі потерпілого, які ззовні схожі на сліди крові;
-висновком експерта № 72 від 20.05.2025 згідно якого у потерпілого ОСОБА_6 малися тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма зі струсом головного мозку, яка відносяться до легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я, а також забійна рана та крововилив слизової оболонки нижньої губи справа, крововиливи в слизову оболонку верхньої губи, синці шиї, синці в ділянці правої руки, синці в ділянці лівої руки, синці в ділянці грудної клітки, синці живота, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Ці тілесні ушкодження утворились від дії твердих тупих предметів, могли утворитись як при нанесенні ударів такими предметами у вказані ділянки тіла, так і при ударах вище вказаними ділянками тіла об такі предмети, такі при падінні на площину та ударах вказаними вище ділянками тіла до тупих твердих предметів, можуть відповідати терміну, вказаному в постанові.
Щодо свідків, які зазначені в реєстрі матеріалів досудового розслідування і яких спершу клопотав допитати прокурор, то судом вживались належні заходи з метою виклику їх в судове засідання, проте, поштові конверти з повістками повертались до суду без вручення адресатам. Інших адрес проживання цих осіб сторони кримінального провадження не повідомляли. Враховуючи неможливість повідомити свідків про необхідність прибуття в судове засідання, а також мотивуючи тим, що їхні покази не впливають на встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, прокурор відмовився від допиту свідків в межах судового розгляду. Сторона захисту також не наполягала на допиті цих осіб. Беручи до уваги зазначене, враховуючи змагальність та диспозитивність кримінального провадження, суд прийняв відмову прокурора від виклику і допиту в судовому засіданні свідків.
Також сторони кримінального провадження не заявляли клопотань про дослідження в судовому засіданні інших речових доказів.
Твердження ОСОБА_2 та його захисника про відсутність з його сторони будь-якого хуліганського мотиву не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.
Основними критеріями відмежування хуліганства від злочинів проти здоров`я, між іншим, є об`єкт злочину і така ознака суб`єктивної сторони, як його мотив.
Диспозиція ч. 1 ст. 296 КК України передбачає відповідальність за хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом. Частина 2 ст. 296 КК України визначає відповідальність за ті самі дії, вчинені групою осіб.
Згідно з роз`ясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 №10 «Про судову практику у справах про хуліганство», при розгляді кримінальних справ зазначеної категорії суди, пред`являючи високі вимоги щодо якості досудового слідства, не повинні перебирати на себе функцію обвинувачення чи функцію захисту, а мають спрямовувати процес таким чином, щоб усі обставини справи були розглянуті всебічно, повно й об`єктивно, а вирок ґрунтувався лише на доказах, ретельно досліджених у судовому засіданні. Зокрема, необхідно встановлювати всі фактичні обставини справи, в тому числі спрямованість умислу, мотиви, мету, характер дій кожного з учасників хуліганства, з`ясовувати, чи порушив підсудний своїми діями громадський порядок, чи були вони вчинені з мотивів явної неповаги до суспільства, чи супроводжувалися особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Суди зобов`язані, як установлювати вину підсудних та призначати їм справедливе покарання, так і вживати всіх необхідних заходів для повного відшкодування потерпілим заподіяної матеріальної та моральної шкоди, а також з`ясовувати причини й умови, що призвели до вчинення хуліганства.
Безпосереднім об`єктом кримінально-правової охорони за ст. 296 КК України є громадський порядок, тобто суспільні відносини, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також моральних етичних засад, звичаїв, традицій та інших позаюридичних чинників і полягає в дотриманні усталених правил співжиття.
Кримінально каране хуліганство з об`єктивної сторони полягає в посяганні на ці правоохоронювані цінності, що супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Таке посягання, як правило, здійснюється у людних або громадських місцях, зазвичай з ініціативи правопорушника, супроводжується нецензурною лайкою та/або фізичним насильством, пошкодженням майна і призводить до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.
За зовнішніми ознаками хуліганство певним чином схоже на ряд інших злочинів, зокрема на ті з них, що посягають на здоров`я, честь і гідність людини, її майно. Критеріями розмежування цих діянь є насамперед об`єкт посягання, що визначає правову природу та суспільну небезпечність кожного з них, і мотив як ознака суб`єктивної сторони злочину.
Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок. Проявами особливої зухвалості під час цих дій є нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднане з насильством, знищення або пошкодження майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації або громадського транспорту, тощо.
Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм відмежування хуліганства як злочину проти громадського порядку та моральності від злочинів проти особи.
За ознакою особливої зухвалості хуліганством може бути визнано таке грубе порушення громадського порядку, яке супроводжувалось, наприклад, насильством із завданням потерпілій особі побоїв або заподіянням тілесних ушкоджень, знущанням над нею, знищенням чи пошкодженням майна, тощо, або таке, яке особа тривалий час уперто не припиняла. Хуліганство визнають учиненим групою осіб і кваліфікують за ч. 2 ст.296 КК України у разі участі в злочинних діях декількох (двох і більше) виконавців незалежно від того, яка форма співучасті (ст. 28 КК України) мала місце.
Кримінально карним хуліганством визнається грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом. Кримінальна-правова оцінка хуліганства та розрізнення його від інших видів посягань, зокрема проти життя та здоров`я людини, з метою правильного застосування норми закону про кримінальну відповідальність, проводиться за сукупністю ознак суспільно-небезпечного діяння, які згідно із законом про кримінальну відповідальність охоплюють склад даного злочину і визначають діяння як злочинне та кримінально карне.
Грубість порушення громадського порядку кримінальним законом не конкретизована, є оціночним і визначається з урахуванням характеру вчинених хуліганських дій, їх наслідків, місця й тривалості їх вчинення, кількості потерпілих від зазначених дій, їхнього віку, стану здоров`я, істотності порушення їх інтересів, або інтересів підприємств, установ чи організацій.
Мотивом грубого порушення громадського порядку є явна неповага до суспільства. При цьому явною і очевидною, як для винної, так і для потерпілих і оточуючих, неповагою до суспільства вважається прагнення показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитись за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству, державі.
Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду (справа №288/1158/16-к), для юридичної оцінки діяння за ст. 296 КК України обов`язковим є поєднання ознак об`єктивної сторони цього злочину у виді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю, винятковим цинізмом, і суб`єктивної сторони, зокрема, мотиву явної неповаги до суспільства.
Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 296 КК України, є вчинення таких умисних дій, що супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, до таких ознак хуліганства можуть бути віднесені насильство із завданням потерпілому побоїв або заподіяння тілесних ушкоджень, знущання над ним чи пошкодження майна, зривом масового заходу, тимчасовим припиненням нормальної діяльності установи, підприємства чи організації, або таке, яке особа тривалий час уперто і навмисно не припиняла, так само поєднані з демонстративною зневагою до загально прийнятих норм моралі.
Тобто, громадський порядок слід розуміти як стан суспільних відносин, що виник, сформувався, змінюється та існує під впливом дії правових норм (значною мірою), моральних засад, звичаїв, етичних правил, традицій, інших поза юридичних чинників і знаходить свій вияв (відображається) у безпечності громадського спокою, охороні здоров`я, честі та гідності людини, її прав та свобод, зокрема, права на відпочинок, усталених правил співжиття, комунікації (спілкування), у поведінці в побуті, у повазі і ставленні членів спільноти один до одного, у нормальному функціонуванні органів державної влади, місцевого самоврядування, різних установ, організацій, громадських об`єднань, інших інституцій, які займаються корисною суспільною діяльністю. Посягання на ці відносини здійснюються в активній формі, в основному з ініціативи правопорушника або через використання незначного (нікчемного) приводу, як правило, відбуваються в публічних (громадських, людних) місцях, супроводжуються ненормативною (брутальною, нецензурною) лексикою та/або фізичним насильством, і призводять до заподіяння моральної та матеріальної шкоди. Особливість мотиву хуліганства полягає у причинній зумовленості. Спонукання вчинити такі дії можуть бути різні. Поєднує їх те, що вони, здебільшого, позбавлені будь-якої необхідності, нерідко постають із бажання особи показати свою ніби вищість (винятковість), чи з розгнузданого самолюбства, пов`язаного з неповагою до особи, людської гідності, байдужим ставленням до законів і правил поведінки. Початок прояву такого діяння може бути різний, проте для кваліфікації хуліганства момент виникнення бажання його вчинити не є визначальним, оскільки не є конструктивною ознакою (складовою) цього посягання. Цей стан не виключає й того, що особа, яка не планувала або завчасно не готувалася і не мала наміру вчинити хуліганство, водночас може скоїти це діяння згодом за будь-яких обставин.
Відмежовуючи хуліганство від злочинів проти здоров`я, слід застосовувати правову позицію Верховного Суду України, висловлену у справі № 5-17кс12, підтриману Касаційним кримінальним судом Верховного Суду у постанові від 19.04.2018 у справі № 209/1242/13-к, згідно з якою під час хуліганства посягання на суспільні відносини здійснюються в активній формі, переважно з ініціативи правопорушника або через використання незначного (нікчемного) приводу. Відбуваються вони, як правило, в публічних (громадських, людних) місцях, супроводжуються ненормативною лексикою та/або фізичним насильством, зокрема з використанням травмуючих властивостей таких предметів, як вогнепальна зброя, і призводять до заподіяння моральної та матеріальної шкоди. Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок та інші зазначені об`єкти захисту.
Відповідно до п. 4 вищевказаної постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006 №10, суди мають відрізняти хуліганство від інших злочинів залежно від спрямованості умислу, мотивів, цілей винного та обставин учинення ним кримінально караних дій. Дії, що супроводжувалися погрозами вбивством, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо членів сім`ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками, неправильними діями потерпілих тощо, слід кваліфікувати за статтями КК України, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.
Для з`ясування особливої зухвалості законодавець зазначає, що особлива зухвалість - це грубе порушення громадського порядку, поєднане із завданням потерпілій особі побоїв чи іншим насильством, що спричинило тілесні ушкодження, чи знущанням над потерпілим, знищенням або пошкодженням майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації, руху транспорту тощо.
Під явною неповагою до суспільства законодавець також визначає нахабно виявлене, зневажливе ставлення винного до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності. Ця ознака однаково характеризує як об`єктивну сторону хуліганства - грубе порушення громадського порядку, так і його суб`єктивну сторону - хуліганські мотиви вчинення. Закінченим злочин визнається з моменту вчинення дії, що грубо порушує громадський порядок.
Отже, для юридичної оцінки діяння за статтею 296 КК України, обов`язковим є поєднання ознак об`єктивної сторони цього злочину у виді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, і суб`єктивної сторони, зокрема, мотиву явної неповаги до суспільства.
За відсутності відповідного мотиву, коли застосування насильства зумовлене неприязними стосунками з потерпілим і прагненням завдати шкоди конкретній особі з особистих спонукань, сам собою факт вчинення протиправних дій у громадському місці в присутності сторонніх осіб не дає достатніх підстав для кваліфікації їх як хуліганства.
Таким чином, для юридичної оцінки діяння за ст. 296 КК обов`язковим є поєднання ознак об`єктивної сторони цього злочину у виді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, і суб`єктивної сторони, зокрема, мотиву явної неповаги до суспільства (постанова Великої Палати від 03 липня 2019 року у справі № 288/1158/16-к).
Отже, зміст і спрямованість протиправного діяння, що має істотне значення для його правової оцінки, у кожному конкретному випадку визначається, виходячи із часу, місця, обстановки й інших обставин його вчинення, характеру дій винного, а також поведінки потерпілого і стосунків, що склалися між ними (постанова Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 24 травня 2023 року у справі № 335/3804/17, провадження № 51-1601км23).
Верховний Суд України у своєму рішенні від 4 жовтня 2012 року (справа № 5-17кс12) висловив правову позицію про те, що в основі відмежування хуліганства від злочинів проти здоров`я, крім інших ознак, перебувають об`єкт злочину, який значною мірою визначає правову природу (характер) кожного із цих діянь та їхню суспільну небезпечність, і така ознака суб`єктивної сторони злочину, як його мотив. Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок та інші зазначені об`єкти захисту. Висновки про зміст і спрямованість цього діяння роблять із характеру дій особи, яка їх вчиняє, а також із стосунків, які склалися між такою особою та потерпілим. Особливість мотиву хуліганства полягає у причинній зумовленості. Наміри вчинити такі дії можуть бути різні. Поєднує їх те, що вони здебільшого позбавлені будь-якої необхідності, нерідко постають із бажання особи показати свою ніби вищість (винятковість) чи з розгнузданого самолюбства, пов`язаного з неповагою до особи, людської гідності, з байдужим ставленням до законів і правил поведінки.
Під час юридичної оцінки дій обвинуваченого суд з`ясовує: 
-причину виникнення конфлікту; 
-місце вчинення протиправних дій, обстановка та обставини, за яких відбувався перебіг протиправного посягання; 
-форма та характер дій обвинуваченого.
Так, дослідженими в судовому засіданні доказами встановлено, що обвинувачений не був раніше знайомим з потерпілим і не мав з ним будь-яких неприязних (взагалі ніяких) стосунків, а для вчинення правопорушення використав виключно дріб`язковий привід, а саме висловлення потерпілим в його сторону зауважень щодо дотримання вимог ПДР під час руху транспортних засобів.
Умисел на вчинення кримінального правопорушення в обвинуваченого виник саме в той момент, коли на його власне та суб`єктивне переконання саме потерпілий не дотримався положень ПДР і безпідставно висловив зауваження в його сторону, що власне обурило обвинуваченого та викликало у нього намір протиставити себе суспільству, і саме цей мотив домінував у його свідомості під час вчинення кримінального правопорушення. Тобто головною рушійною силою спричинення обвинуваченим тілесних ушкоджень потерпілому було бажання протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виключність, що вказує на відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого. Маючи можливість безперешкодно продовжити рух на своєму автомобілі, адже він випередив транспортний засіб потерпілого, обвинувачений не продовжив рух, а зупинив свій автомобіль, вийшов з нього і направився до автомобіля потерпілого, де почав вчиняти протиправні дії.
Суд враховує, що вул. С.Бандери у Калуші, на якій відбувалися вказані події – це одна з ключових центральних магістралей міста, вона є важливою транспортною артерією з інтенсивним рухом, тобто є місцем загального користування, де постійно присутні інші громадяни і курсують транспортні засоби. Невстановлення досудовим розслідуванням очевидців події не свідчить про їх відсутність. Більше того, публічність і громадське місце не є обов`язковими ознаками хуліганства за наявності всіх ознак цього злочину.
Таким чином, обстановка і обставини події, динаміка їх розвитку та об`єктивні ознаки поведінки обвинуваченого були зумовлені не особистою неприязню до потерпілого чи конфліктом з ним, а виключно бажанням продемонструвати зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки, що супроводжувалось особливою зухвалістю у виді приниження гідності потерпілого, поєднаного з насильством над ним. Обвинувачений, перебуваючи в громадському місці, діяв зухвало, спрямовуючи свою агресивну поведінку на незнайому йому особу, за відсутності вагомого приводу, відчуваючи чисельну перевагу над потерпілими. Указані обставини й тривалість дій безсумнівно свідчили про свідоме бажання обвинуваченого саме порушити громадський порядок із мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, а не вчинити злочин проти особи з особистих мотивів.
Вказані дії обвинуваченого мали місце в присутності сторонніх осіб, зокрема одна стороння особа зробила зауваження і таким чином зупинила нанесення потерпілому тілесних ушкоджень. Обвинувачений демонстративно та грубо порушував громадський порядок та належні моральні загальні правила поведінки в суспільстві. Цими діями обвинувачений прагнув та намагався показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, свою вищість над потерпілим, байдуже ставлення до законів і правил поведінки. Він демонстрував особливу зухвалістю. Його дії не були спрямовані лише на завдання тілесних ушкоджень потерпілому. Попередньо висловлене зауваження зі сторони потерпілого жодним чином не виправдовує поведінку обвинуваченого та не спростовує наявності з його боку хуліганського мотиву при нанесенні тілесних ушкоджень потерпілому.
Умисне заподіяння потерпілому легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад його здоров`я, є додатковим факультативним об`єктом хуліганства, який характеризує дії обвинуваченого як такі, що супроводжувались особливою зухвалістю, а тому не можуть бути перекваліфіковані на ч. 1 ст. 125 КК України.
У ст. 28 КК України визначено чотири форми співучасті у злочині, в основу яких покладено критерій стійкості злочинного об`єднання, відповідно до ч. 1 якої кримінальне правопорушення визнається таким, що вчинене групою осіб, якщо у ньому брали участь декілька (два або більше) виконавців без попередньої змови між собою.
Об`єктивною ознакою зазначеної форми співучасті є єдиний для всіх співучасників об`єкт злочинного посягання, спільність злочинної поведінки, спрямованої на досягнення спільної мети, її наслідків, і причинний зв`язок між ними, а також відсутність домовленості (змови) між співвиконавцями про спільне вчинення злочину до початку виконання об`єктивної сторони певного кримінального правопорушення.
Суб`єктивна сторона такої форми співучасті характеризується спільною умисною участю у вчиненні умисного кримінального правопорушення, тобто такого, що вчиняється із прямим або непрямим умислом.
Умисною участю співучасника у вчиненні кримінального правопорушення є така участь, коли кожний із співучасників усвідомлює, що бере участь у його вчиненні разом із іншими співучасниками, коли кожний співучасник усвідомлює свої функції і функції інших (іншого) співучасників(ка), поінформований про спрямованість спільних дій, отже усвідомлює у якому правопорушенні бере участь, бажає чи свідомо припускає наслідки спільно вчинених дій.
Для групи осіб, які діють без попередньої змови, характерним є спонтанне, ситуативне об`єднання зусиль співучасників для досягнення загального протиправного результату спільних взаємообумовлених і взаємозалежних дій, які погоджують співучасниками в процесі вчинення кримінального правопорушення в той чи інший спосіб, зокрема, конклюдентними діями один одного.
В аспекті вчинення обвинуваченим та особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, кримінального правопорушення групою осіб варто зазначити й те, що хуліганство визнають учиненим групою осіб і кваліфікують за ч. 2 ст. 296 КК України в разі участі в злочинних діях декількох (двох і більше) виконавців незалежно від того, яка форма співучасті (ст. 28 КК України) мала місце. Як установлено під час судового розгляду, ОСОБА_2 та особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, діяли спільно, узгоджено, як співвиконавці хуліганських дій, а тривалість їх попереднього знайомства не має впливу на необхідність кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 296 КК України.Те, що особу спільника на даний час не встановлено, не спростовує того, факту, що діяли вони спільно з єдиним умислом.
Так, із аналізу зазначеної вище сукупності доказів установлено: відсутність попередньої особистої неприязні між потерпілим з одного боку та ОСОБА_2 і особою, матеріали якої виділено в окреме провадження з іншого боку (вони до моменту вчинення злочину знайомі не були); незначний привід; спільність та узгодженість протиправних дій ОСОБА_2 і особи, матеріали якої виділено в окреме провадження; спільне нанесення ними потерпілому ударів забезпечували реалізацію їх спільного умислу на вчинення хуліганства; причинний зв`язок між діями ОСОБА_2 і особи, матеріали якої виділено в окреме провадження, та наслідками, що настали (заподіяння потерпілому легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я).
З огляду на послідовність та правдивість показів потерпілого, суд приходить до висновку, що твердження обвинуваченого про те, що він наніс лише перші удари потерпілому, а надалі він лише розбороняв потерпілого і особу, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, є неправдивими і такими, які спрямовані на применшення своєї ролі з метою пом`якшення своєї відповідальності.
Згідно з усталеною судовою практикою, за умови встановлення спільності умислу та узгодженості дій групи осіб, фактична неможливість розмежування конкретних тілесних ушкоджень, завданих кожним із співвиконавців, не звільняє їх від відповідальності за загальний результат.
У даному кримінальному провадженні встановлено, що дії обвинуваченого та особи, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, були взаємопов`язані у часі та просторі, вони доповнювали один одного, створюючи єдиний акт насильства. Оскільки, кожен із учасників групи усвідомлював характер дій іншого та сприяв досягненню спільної мети - грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, - вони несуть солідарну відповідальність за всі спричинені наслідки.
Відтак, відсутність у матеріалах справи відомостей про те, який саме удар призвів до конкретного ушкодження, не є підставою для виключення ознаки «групою осіб», оскільки в межах ч. 2 ст. 296 КК України дії кожного співвиконавця охоплюються єдиним умислом.
Також обвинувачений не звертався до органів поліції з приводу його побиття потерпілим, в матеріалах кримінального провадження відсутні докази заподіяння обвинуваченому тілесних ушкоджень.
З огляду на ці обставини та їх кримінально-правове значення суд приходить до висновку про наявність у діях обвинувачених ознак хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчиненому групою осіб.
Аналізуючи та оцінюючи докази, подані стороною обвинувачення, показання обвинуваченого, потерпілого та всі докази в їх сукупності, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_2 знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду, а неповне визнання вини обвинуваченим у інкримінованому йому злочині, є способом уникнути відповідальності за вчинене, оскільки його винуватість підтверджується ретельно дослідженими у судовому засіданні доказами, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного.
Таким чином, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_2 у вчиненому кримінальному правопорушенні доведена повністю зібраними і дослідженими у судовому засіданні доказами, а його злочинні дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 296 КК України, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчинене групою осіб.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів, особу винного, обставини, за яких було вчинено кримінальне правопорушення, а також думку потерпілого і позицію прокурора.
Зокрема, призначаючи покарання ОСОБА_2 суд враховує те, що він має постійне місце проживання, перебуває у фактичних шлюбних відносинах, має на утриманні малолітню дитину, скарг на нього по місцю проживання не надходило, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, працевлаштований.
Як обставину, яка пом`якшує покарання обвинуваченому відповідно до ст. 66 КК України, слід визнати повне відшкодування потерпілому завданої шкоди, що підтверджується відповідною розпискою.
Водночас, відсутність повного визнання вини у вчиненні кримінального правопорушення, вчинення якого поза розумним сумнівом доводиться об`єктивними доказами, свідчить про відсутність розкаяння обвинуваченого за свої неправомірні дії.
Обставини, які б відповідно ст. 67 КК України обтяжували покарання обвинуваченому, стороною обвинувачення в обвинувальному акті не наведено. Не встановлено таких обставин і під час судового розгляду.
У судовому засіданні прокурор просив врахувати дані про особу обвинуваченого, обставини справи і призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на три роки.
Позиція потерпілого зазначена вище.
Щодо міри покарання, то позиція сторони захисту зводиться до того, що у діях обвинуваченого наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 Кк України, і саме в межах санкції цієї статті може бути призначити покарання.
У досудовій доповіді, складеній Калуським районним відділом філії ДУ «Центр пробації» в Івано-Франківській області від 08.10.2025, зазначено, що ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється як середній. Враховуючи дані про особу обвинуваченого, орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_2 можливе без ізоляції від суспільства.
Суд враховує вище наведене і те, що обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, вперше вчинив злочин невеликої тяжкості, відсутність обтяжуючих покарання обставин, однак з його сторони відсутнє каяття за вчинені дії, наявна лише одна пом`якшуюча покарання обставина. Тому суд не погоджується з позицією прокурора та висновком органу пробації і приходить до переконання, що обвинуваченому слід призначити покарання в межах санкції ч. 2 ст. 296 КК України у виді позбавлення волі.
Дане покарання, на думку суду, буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.На переконання суду таке покарання відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і співрозмірності вчинених протиправних дій. На думку суду виправлення обвинуваченого і запобігання вчиненню ним нових злочинів не можливе при призначенні більш м`якого покарання. Суд не вбачає законних підстав для застосування положень ст.ст. 69, 75 КК України.
Під час досудового розслідування обвинуваченому було обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною залишати житло в нічний час доби. Проте, надалі прокурор не заявляв клопотання ні про продовження строку дії цього запобіжного заходу, ні про обрання будь якого іншого запобіжного заходу.
Враховуючи вид покарання, яке призначається обвинуваченому, його характеризуючі дані, суд приходить до висновку, що до набрання вироком законної сили до обвинуваченого слід застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною залишати місце проживання в нічну пору доби і покладенням на нього ряду обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Потерпілий цивільний позов в межах кримінального провадження не заявляв.
Питання про речові докази слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 368-371, 374, 395 КПК України,

у х в а л и в:

Засудити ОСОБА_2 , та визнати його винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_2 обчислювати з моменту його фактичного затримання після набрання вироком суду законної сили.
До набрання вироком суду законної сили застосувати до ОСОБА_2 запобіжний захід у виді домашнього арешту. Заборонити йому залишати житло по місцю його проживання за адресою АДРЕСА_2 в період часу з 20:00 год. по 07:00 год. наступної доби. Зобов`язати ОСОБА_2 прибувати до суду за кожною вимогою. Крім того, покласти на нього обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: не відлучатися за межі Івано-Франківської області без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та роботи; здати на зберігання до управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.
Роз`яснити ОСОБА_2 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в його житло, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.
Вирок суду в частині застосування запобіжного підлягає негайному виконанню Калуським РВП ГУНП в Івано-Франківській області.
Речові докази: 
- медичну карту стаціонарного хворого № 4225 на ім`я ОСОБА_6 , яка повернута на зберігання у КНП «Центральна районна лікарня Калуської міської ради Івано-Франківської області» – вважати повернутою за належністю;
- завірену копію карти виїзду ШМД № 310 від 23.04.2025, довідку стоматолога, які зберігаються при матеріалах кримінального провадження № 12025091170000240 – залишити там же;
- чотири фотознімки ОСОБА_6 , які зберігаються при матеріалах судової справи - залишити там же.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляції протягом тридцяти днів з дня проголошення.
Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Роз`яснити потерпілому, що у відповідності до ч. 7 ст. 128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Суддя   ОСОБА_10