Справа № 127/35299/25
Провадження № 22-ц/801/932/2026
Категорія: 70
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шаміна Ю. А.
Доповідач:Панасюк О. С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2026 року	Справа № 127/35299/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),
суддів Ковальчука О. В., Міхасішина І. В.,
з участю секретаря судового засідання Куленко О. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів за апеляційною скаргою представника  ОСОБА_1 – адвоката Власюка І. Т. на рішення Вінницького міського суду Вінницької області у складі судді Шаміної Ю. А. від 05 лютого 2026 року (дата складання повного тексту судового рішення у справі відсутня),

в с т а н о в и в:

У листопаді 2025 року  ОСОБА_1 через свою представника – адвоката Власюка І. Т. звернулася до суду з цим позовом, за яким просила збільшити розмір аліментів, що стягуються з  ОСОБА_2 на її користь на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частки усіх видів його заробітку (доходу) на 1/4 частку усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття.
На обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що з 23 вересня 1995 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07 липня 2014 року розірвано. У шлюбі у них народилися ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 17 серпня 2012 року.
Рішенням Вінницького міського суду від 02 жовтня 2015 року з ОСОБА_2 на її користь стягнуто аліменти на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Цим же рішенням стягнуто аліменти на повнолітнього сина, який продовжував навчання, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення ним 23 років. Видані на підставі вказаного рішення суду виконавчі листи були пред`явлені до виконання.
У зв`язку із закінченням 27 вересня 2018 року виконавчого провадження щодо стягнення аліментів на повнолітнього сина ОСОБА_4 ,  ОСОБА_2  у межах виконавчого провадження № 49180079 сплачує аліменти лише на сина ОСОБА_3 у розмірі 1/6 частки свого заробітку (доходу).
Таким чином через припинення обов`язку щодо утримання старшого сина, матеріальний стан ОСОБА_2 за останні роки покращився. При цьому ОСОБА_2 є працездатним, не має на утриманні інших осіб, має задовільний стан здоров`я та постійну роботу з стабільною заробітною платою.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05 лютого 2026 року у позові відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачка обґрунтовувала свої вимоги виключно припиненням стягнення аліментів на повнолітнього сина, що, на її думку, свідчить про покращення майнового стану  ОСОБА_2 . Проте саме лише посилання на цю обставину не звільняє від обов`язку доведення підстав для збільшення виплат відповідно до статті 192 Сімейного кодексу України (далі СК України).
ОСОБА_1 не надала доказів того, що аліментів у розмірі 1/6 частки заробітку (доходів) відповідача недостатньо для утримання неповнолітнього сина, а також не підтвердила обсяг конкретних витрат на забезпечення розвитку дитини.
Крім того у матеріалах справи відсутні докази погіршення матеріального становища самої позивачки або стану здоров`я дитини, що могло б стати підставою для перегляду розміру стягнень.
В апеляційній скарзі представник  ОСОБА_1 – адвокат Власюк І. Т., посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просив рішення Вінницького міського суду Вінницької від 05 лютого 2026 року скасувати та постановити нове судове рішення про задоволення позову.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги покликався на ті ж обставини, що й в позовній заяві. Зазначав, що припинення виплат аліментів на повнолітнього сина є суттєвою зміною матеріального стану відповідача в бік покращення. Це звільнило частину його доходу, яка тепер має бути спрямована на збільшення розміру аліментів на  ОСОБА_3 з метою забезпечення його гармонійного розвитку та дотримання принципу рівності батьків.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Частинами першою – третьою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд першої інстанції установив, що  ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 23 вересня 1995 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07 липня 2014 року розірвано.
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Вінницького міського суду у Вінницькій області від 02 жовтня 2015 року (справа № 127/20542/15-ц) стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частки від усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. 
Стягнуто  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на повнолітнього сина, який продовжує навчання, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/6 частки від усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення ним 23-річного віку. 
В решті позовних вимог відмовлено. 
Виконавче провадження № 49180757 з примусового виконання виконавчого листа № 127/20542/15-ц, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області 27 жовтня 2015 року про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_1 на повнолітнього сина, який продовжує навчання, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/6 частки усіх видів заробітку (доходу), завершене згідно з постановою про закінчення виконавчого провадження від 27 вересня 2018 року на підставі закінчення встановленого законом строку стягнення та повної відсутності заборгованості.
З довідки Першого відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України № 169962/22.21-35 від 21 жовтня 2025 року видно, що на виконанні у відділі станом на 21 жовтня 2025 року перебуває виконавче провадження № 49180079 з виконання виконавчого листа № 127/20542/15-ц, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області 27 жовтня 2015 року про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_1  на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частки від усіх видів його заробітку (доходу). Також на виконанні перебувало виконавче провадження № 49180757 з примусового виконання виконавчого листа № 127/20542/15-ц, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області 27 жовтня 2015 року про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_1 на повнолітнього сина, який продовжував навчання, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/6 частки усіх видів заробітку (доходу), яке було завершено відповідно до пункту 7 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».
Згідно з витягом з реєстру територіальної громади № 2025/014400206 від 01 жовтня 2025 року ОСОБА_1 та  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровані за адресою:  АДРЕСА_1 , а ОСОБА_2  зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , про що свідчить відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру № 2000675 від 12 листопада 2015 року.
Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини чи інший її законний представник, з яким проживає дитина, може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів одержувач аліментів може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Звертаючись до суду з позовом про збільшення розміру аліментів,  ОСОБА_1 посилалася на те, що у  ОСОБА_2 змінився матеріальний стан, тому що відбулося значне зменшення його сукупних витрат на утримання дітей. Зокрема у зв`язку із закінченням 27 вересня 2018 року виконавчого провадження щодо стягнення аліментів на повнолітнього сина ОСОБА_4 , ОСОБА_2 у межах виконавчого провадження № 49180079 сплачує аліменти лише на сина ОСОБА_3 у розмірі 1/6 частки свого заробітку (доходу). При цьому ОСОБА_2 є працездатним, не має на утриманні інших осіб, має задовільний стан здоров`я та постійну роботу з стабільною заробітною платою.
Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.
Апеляційний суд вважає правильними висновок суду першої інстанції про те, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження зміни матеріального стану  ОСОБА_2 або погіршення стану здоров`я дитини, які б давали підстави для збільшення розміру аліментів, а саме по собі припинення обов`язку щодо утримання повнолітнього сина не свідчить про автоматичне покращення матеріального стану платника аліментів у розумінні статті 192 СК України та не є достатньою підставою для збільшення розміру аліментів.
Всупереч приписам частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України позивачка доказів про працевлаштування ОСОБА_2 , його заробітної плати і, відповідно, фактичний розмір стягуваних з нього на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліментів (про що їй достовірно відомо, тому що аліменти стягуються на її користь), а отже й обґрунтування недостатності їх розміру для забезпечення гармонійного розвитку дитини як обов`язкової підстави необхідності зміни розміру аліментів, не надала. 
Отже суд першої інстанції, з урахуванням встановлених під час розгляду справи обставин, надавши належну правову оцінку відсутності доказів на підтвердження обставин, з якими закон пов`язує зміну розміру аліментів, прийшов до правильного висновку про відмову у позові.
Таким чином доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, що є підставами для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).
Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 – адвоката Власюка І. Т. залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 лютого 2026 року – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
(Повний текст судового рішення виготовлено 16 квітня 2026 року).

Головуючий       О. С. Панасюк

Судді:        О. В. Ковальчук

І. В. Міхасішин