РІШЕННЯ
іменем України
05 березня 2026 року	Справа №451/45/26	
 	Провадження № 2/451/142/26	

Радехівський районний суд Львівської області 
в складі: головуючого – судді Патинок О.П.
секретаря судового засідання – Ференс І.І.
Справа № 451/45/26
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Радехів в режимі відеоконференції в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -
за участю представника позивача – ОСОБА_3 ( с\з 03.03.2026)
в с т а н о в и в:
Описова частина рішення: 13.01.2026 до Радехівського районного суду Львівської області надійшла позовна заява від ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.01.2026 вищезазначену справу передано до розгляду судді Патинок О.П.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача
В обгрунтування позовних вимог сторона позивача покликається на те, що на початку 28 січня 2025 року між позивачем як позикодавцем та відповідачем як позичальником було укладено договір позики за умовами якого, позивач зобов`язувався надати позику в розмірі 5000 доларів США, з яких 4000 дол. США позичальник зобов`язувався повернути до 01.05.2025. Так, грошові кошти на виконання своїх зобов`язань, позивачем - 28.01.2025 було надано в розмірі 5 000 дол. США відповідачу. На підтвердження останнім факту надання коштів у позику та їх отримання було складено розписку в якій відповідач підтвердив факт домовленостей та термін повернення такої. Згідно, досягнутих домовленостей він зобов`язався в термін до 01.05.2025 повернути 4000 доларів США. Таким чином 28.01.2025 позивачем було належним чином виконано свої зобов`язання щодо надання грошових коштів в позику. Проте, не зважаючи на взяті на себе зобов`язання, відповідач у вищевказаний строк позику не повернув, покликаючись на матеріальне становище, та в подальшому взагалі почав уникати зустрічей. На неодноразові прохання про добровільну сплату заборгованості відповідач не реагує, та не бажає повертати позичені кошти. Просить суд стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 суму заборгованості в розмірі 4 000 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 170 253 грн 60 коп.

03.02.2026 від представника відповідача ОСОБА_2 – ОСОБА_4 надійшов відзив на позовну заяву, де представник вказує, що заявлений до відповідача позов заперечує повністю. Позивач покликається на наявність у нього розписки від 28.01.2025 про обов`язок повернути кошти, отримані на придбання засобів радіоелектронної боротьби для потреб Збройних сил України. Зазначена розписка дійсно складена відповідачем, однак кошти, які є предметом розписки, отримувалися в іншої особи на умовах подальшого повернення третіми особами, які отримували вказані засоби РЕБ. Особи, для яких призначалися засоби РЕБ, проходять військову службу і на даний час знаходяться у зоні бойових дій. Яким чином пред`явником вимоги про повернення коштів за розпискою є саме ОСОБА_1 , відповідачу невідомо, позаяк кошти в нього він не отримував. Будь-які реквізити та дані позивача ОСОБА_1 в розписці не зазначені, тому зазначена особа є неналежним позивачем та не володіє правом стягнення коштів, які є предметом розписки. Зі змісту спірної розписки неможливо встановити, що така складена на виконання договору позики або підтверджує фінансові зобов`язання за усним договором позики, так як не містить прямих доказів передачі коштів безпосередньо позивачем, що є обов`язковою умовою договору позики відповідно до змісту ч.1 та ч.2 ст. 1047 ЦК України. В наданій розписці відсутній підпис позивача та інші докази належності вказаних у розписці коштів саме ОСОБА_1 . Вказує, що договір позики коштів, про який позивач заявляє в позовній заяві, між ним та ОСОБА_1 не укладався, тому жодного фінансового зобов`язання перед позивачем у відповідача немає, а пред`явлена розписка не може бути доказом укладення двостороннього правочину. Просить суд у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Позиція учасників справи в судовому засіданні
Представник позивача ОСОБА_1 – ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, які наведені в позовні заяві. Просить суд стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 суму заборгованості в розмірі 4 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 170 253 грн. 60 коп.
Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися. 
16.02.2026 від представника відповідача ОСОБА_2 – ОСОБА_4 надійшла заява про розгляд справи без участі. Просить суд судове засідання проводити без участі та присутності відповідача та представника відповідача (а.с.56).

Процесуальні дії у справі
15.01.2026 ухвалою судді відмовлено у задоволені заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
15.01.2026 ухвалою судді прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження.
03.03.2026 суд перейшов до стадії ухвалення рішення.

Мотивувальна частина рішення: Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини
Судом встановлено, що згідно відомчої інформаційної системи Державної міграційної служби на підставі відомостей, отриманих від: Львівська територіальна громада ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8).
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 07.01.2026 відомості щодо об`єктів власності ОСОБА_2 РНОКПП: НОМЕР_1 не виявлено (а.с.6).
Згідно копії та оригіналу розписки від 28.01.2025 – ОСОБА_2 ID НОМЕР_2 , бере кошти у розмірі 5000 (п`ять тисяч) доларів США на купівлю комплектуючих до РЕБ. Зобов`язується повернути кошти у розмірі 4000 (чотири тисячі) доларів США 01.05.20205 (а.с.4, оригінал - 48).
Відповідно до Інформації про курси валют станом на 07.01.2026 – інформаційний курс гривні щодо долара 42,5634 грн (а.с.9).

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Висновки за результатами розгляду справи
Заслухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд приходить переконання про розгляд справи за наявними доказами та про задоволення позову з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до положень ст. ст. 13, 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст. ст. 12, 81, 82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
28.01.2025 між сторонами було укладено договір позики, згідно якого ОСОБА_2 ID НОМЕР_2 , бере кошти у розмірі 5000 (п`ять тисяч) доларів США на купівлю комплектуючих до РЕБ. Зобов`язується повернути кошти у розмірі 4000 (чотири тисячі) доларів США 01.05.20205.
На підтвердження отримання вищевказаної суми ОСОБА_2 власноручно написав розписку від 28.01.2025, підписав таку. Оригінал розписки знаходиться в матеріалах справи (а.с.48).
Добровільно заборгованість за договором позики у розмірі 4000 доларів США відповідач не повертає позивачу, а тому позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором позики.
Суд встановив, що між сторонами виник спір щодо договірного зобов`язання з повернення грошових коштів за договором позики, який регулюється загальними положеннями про зобов`язання Глави 47 Книги п`ятої Зобов`язальне право та відповідними нормами параграфу 1 Позика Глави 71 ЦК України.
Так, відповідно до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.
Згідно з вимогами ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання чи виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно із статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 квітня 2021 року у справі № 642/4200/17 (провадження №61-6492св19) зазначено, що «тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. У постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 викладено правовий висновок, що на підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів».
Як вбачається із розписки від 28.01.2025 відповідач ОСОБА_2 отримав грошові кошти в розмірі 5000 доларів США та зобов`язався 4000 доларів США повернути у строк до 01.05.2025.
Факт написання власноручно та підписання такої розписки відповідачем не заперечується.
Водночас, відповідач заперечує, що отримував кошти в іншої особи для подальшого повернення третім особам.
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім
договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором
позики, зокрема повернення предмета позики несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Особа, яка має боргову розписку, в якій немає даних про позикодавця,
вважається позикодавцем при відсутності належних і допустимих доказів, визначених частиною другою статті 76 ЦПК України, що спростовують зміст боргового документа, або є докази неправомірного заволодіння такою розпискою особою, яка нею володіє (рішення правоохоронних органів тощо). Зазначене узгоджується зі змістом статті 545 ЦК України. Вказане узгоджується із висновками, які вказані в постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі №128/891/20-ц (провадження №61-4560св21).
За вказаних обставин, суд відхиляє доводи відповідача про неналежного позикодавця, оскільки оригінал розписки знаходився у позивача та долучений до матеріалів справи позивачем, доказів протилежного стороною відповідача не надано. При цьому сторона відповідача не вказує дійсних позикодавців, лише зазначає про їх військову службу в зоні бойових дій.
У частині 545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку.
Судом встановлено, що оригінал розписки від 28.01.2025 знаходився у позивача - ОСОБА_1 кредитора, який згодом долучив таку до матеріалів позовної заяви, що свідчить про невиконання боржником ОСОБА_2 зобов`язань, за вказаним борговим документом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Зміст розписки, наданої позивачем, є зрозумілим і не викликає сумнівів, у розписці від 28.01.2025 чітко вказано, що ОСОБА_2 ID НОМЕР_2 , бере кошти у розмірі 5000 (п`ять тисяч) доларів США на купівлю комплектуючих до РЕБ та зобов`язується повернути кошти у розмірі 4000 (чотири тисячі) доларів США - 01.05.2025, що у свою чергу свідчить про виникнення між сторонами правовідносин за договором позики (розпискою).
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). 
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.
Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей і може не співпадати із датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складенню розписки має передувати факт передачі грошей у борг.
За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів та підтверджує як факт укладення договору, так і факт отримання боржником грошових коштів.
Зазначена правова позиція узгоджується з усталеною судовою практикою (справи № 127/3120/16-ц, №752/19567/14-ц).
При цьому суд враховує, що сам факт підписання 28.01.2025 розписки ОСОБА_2 за умови відсутності належних та допустимих доказів на спростування цього факту, свідчить про укладення сторонами договору позики, на зазначених у ньому умовах, а також засвідчує отримання боржником від кредитора обумовленої цим договором суми грошових коштів у розмірі 5000 доларів США, та повернення 4000 доларів США, у строк до 01.05.2025.
З метою захисту майнових інтересів позичальника від недобросовісного позикодавця згідно зі статтею 1051 ЦК України позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Обставину стосовно передання, чи навпаки, непередання грошових коштів або речей доводить та сторона, яка посилається на таку обставину. При встановленні судом факту неотримання позичальником від позикодавця грошей або речей, визначених родовими ознаками, договір позики вважається неукладеним. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 01 червня 2022 року у справі № 559/2587/19 (провадження № 61-1059св22).
Протилежні доводи відповідача про те, що «договір позики коштів, про який позивач заявляє в позовній заяві, між відповідачем та ОСОБА_1 не укладався, тому жодного фінансового зобов`язання перед позивачем у нього немає» обґрунтовуються лише доводами представника відповідача. Відповідачем на виконання вимог ст. 12, 81 ЦПК України не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження таких доводів.
Враховуючи наведені вище правові висновки, а також приймаючи до уваги, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт укладення між сторонами саме договору позики від 28.01.2025, форма та зміст якого, а також іноземна валюта, у якій надано грошові кошти в позику, відповідають положенням цивільного законодавства, зокрема ст.1047 ЦК України, а відповідач, на відміну від позивача, свої зобов`язання за цим договором не виконав, що зумовило виникнення у позивача права на звернення до суду із даним позовом задля стягнення заборгованості в примусовому порядку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення суми боргу в розмірі 4000 доларів США,що в гривневому еквіваленті становить 170 253,60 (сто сімдесят тисяч двісті п`ятдесят три) грн 60 коп. є обґрунтованими, заснованим на законі, а отже підлягають задоволенню в повному обсязі, 

Розподіл судових витрат між сторонами
Відповідно до п.1 ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог: у разі задоволення позову - на відповідача;
Відповідно ст. 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача слід стягнути витрати в якості судового збору в сумі 1703 грн. 
Резолютивна частина рішення:
На підставі ст. 3, 4, 5, 10, 12, 13, 76, 77, 78, 79, 81, 82, 83, 89, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,
у х в а л и в:
задовольнити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса останньої відомої адреси місця реєстрації: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 заборгованість за договором позики в розмірі 4 000 (чотири тисячі) доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 170 253,6 (сто сімдесят тисяч двісті п`ятдесят три) грн 60 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса останньої відомої адреси місця реєстрації: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 - 1703 (одна тисяча сімсот три) грн судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Львівського апеляційного суду.
Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 ;
Представник позивача: ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_4 ;
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса останньої відомої адреси місця реєстрації: АДРЕСА_2 ;
Представник відповідача: ОСОБА_4 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_5 .
Повний текст рішення складено – 05.03.2026. 

Головуючий суддя	Патинок О. П.