Справа № 592/14674/25 
Номер провадження 22-ц/816/1661/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

10 березня 2026 року 	м.Суми	

Сумський апеляційний суд у складі: (колегія суддів)
головуючого – Черних О.М. (суддя-доповідач),
суддів: Замченко А.О., Петен Я.Л.
за участю секретаря судового засідання – Овчаренко М.В.
учасники справи:
позивач –Акціонерне товариство «Кредобанк»,
відповідачі – ОСОБА_1 , ОСОБА_2 
розглянувши в залі суду та в режимі відеоконференції з представником позивача – ОСОБА_3 у порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Кредобанк» на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 січня 2026 року, ухваленого під головуванням судді Литовченка О.В. у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, 
УСТАНОВИВ:
1. Описова частина
Короткий зміст вимог позову
09.09.2025 представник позивача звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Свої позовні вимоги мотивує, що 20.12.2019 ОСОБА_1 уклав з АТ «Кредобанк» кредитний Договір №іро14191.
Відповідно до умов кредитного договору Банк видав ОСОБА_1 кредит в сумі 874 000,00 грн. на строк до 19 квітня 2038 року, на цілі визначені у п.п. 2.2., 2.4. кредитного договору. Відповідно до умов кредитного договору у випадку прострочення погашення кредиту або іншого порушення графіку повернення кредиту та сплати відсотків позичальником, кредитор вправі вимагати дострокового погашення кредиту. В свою чергу, позичальник зобов`язаний достроково погасити кредит та інші нарахування.
В забезпечення виконання зобов`язань 20.12.2019 між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором за виконання позичальником ОСОБА_1 своїх зобов`язань в повному обсязі. Поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором.
Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання позичальнику кредиту.
Відповідачі своїх зобов`язань за кредитним договором та договором поруки належним чином не виконують, внаслідок чого станом на 11.07.2025 року заборгованість за кредитним договором становить 665 116,94 грн., в т.ч.: заборгованість за основним боргом (тіло): 577 268,22 грн.; сума заборгованості за відсотками: 87 848,72 грн.
З метою досудового, добровільного врегулювання спору 31.03.2025 на адресу ОСОБА_1 та 16.07.2025 на адресу поручителя - ОСОБА_2 було направлено досудові вимоги щодо виконання договірних зобов`язань. Дані вимоги залишено відповідачами без реагування. 
Тому позивач просить суд стягнути з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в солідарному порядку на його користь заборгованість за кредитним договором № іро14191 у розмірі 665 116,94 грн. та судовий збір у розмірі 9976,75 грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 січня 2026 року, ухвалене у складі судді Литовченка О.В., в задоволенні позовних вимог АТ «Кредобанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено в повному обсязі.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції встановив, що кредит є споживчим, умовами договору не передбачено право позивача на дострокове стягнення кредитних коштів, кредитор не дотримав процедуру дострокового стягнення заборгованості, яка передбачена частиною четвертою статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог в повному обсязі. 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
27 січня 2026 року АТ «Кредобанк» подало до апеляційного суду апеляційну скаргу на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 січня 2026 року, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просило суд скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 січня 2026 року справу передано судді-доповідачеві – Черних О.М.
Ухвалою Сумського апеляційного суду у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ від 30 січня 2026 року відкрито апеляційне провадження в указаній справі.
Ухвалою Сумського апеляційного суду у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ від 30 січня 2026 року справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні 
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 361/3222/19 (провадження № 61-2788св21), від 07 березня 2024 року у справі № 487/3170/22 (провадження № 61-17884св23).
Зазначає, що 31 березня 2025 року відповідачу ОСОБА_1 та 15 липня 2025 року відповідачу ОСОБА_2 було направлено вимогу про дострокове повернення кредиту, процентів, у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору. Відповідачі не повернули кредит, не сплатили проценти, отже, порушені права банку не поновлено, а тому вважає, що Банк набув право дострокового стягнення заборгованості.
Указує, що реалізація банком права на дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором не може залежати від поведінки відповідачів, спрямованих на уникнення отримання кореспонденції від банку.
Позиція апеляційного суду 
У судове засідання належним чином повідомлені апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи (а.с.147-152) відповідачі не з`явилась, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.
За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.
При вищевикладених обставинах, на підставі ст.ст.371-372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутності відповідачів, які не з`явились, за присутності представника позивача – Вус А.П.
2. Мотивувальна частина
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною другою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є неправильне застосування судом норм матеріального права неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню чи порушення норм процесуального права.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга представника позивача – адвоката Вус А.П. підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судом встановлено, що 20 грудня 2019 року між АТ «КРЕДОБАНК» і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № іро14191, за умовами якого банк зобов`язувався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту (а.с. 5-10)
Відповідно до п. 4 кредитного договору позичальник прийняв на себе обов`язок повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і строки, передбачені цим Договором та Додатковими договорами.
Дата погашення кредиту згідно кредитного договору 19 квітня 2038. Сума виданого кредиту 874000 грн (підп. 2.1.), що підтверджується меморіальним ордером № 73269820 від 20 грудня 2019 року.
Кредит видавався на нерухомість: будинок за адресою АДРЕСА_1 , та земельна ділянка за цією ж адресою.
Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, однак заборгованість по сумі основного боргу та нарахованим відсоткам за користування кредитом позичальником у встановлені строки не була сплачена, що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по особовим рахункам ОСОБА_1 (а.с. 19-42).
20 грудня 2019 року в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № іро14191 між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки, за умовами якого поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання боржником свого обов`язку (а.с.12)
Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № іро14191 від 20 грудня 2019 року, сума боргу ОСОБА_1 станом на 11.07.2025 року становить 665 116,94 грн., в т.ч.: заборгованість за основним боргом (тіло): 577 268,22 грн.; сума заборгованості за відсотками: 87 848,72 грн.
28 березня 2025 року AT «Кредобанк» надіслав досудову вимогу про дострокове повернення кредитної заборгованості та процентів за користування кредитними коштами у сумі 639 121,06 грн., ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_2 (а.с. 43-45)
15 липня 2025 року AT «Кредобанк» надіслав досудову вимогу про дострокове повернення кредитної заборгованості та процентів за користування кредитними коштами у сумі 639 121,06 грн., поручителю ОСОБА_2 на адресу: АДРЕСА_3 (а.с. 46-48)
Мотиви з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанцій норм матеріального і процесуального права в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
10 червня 2017 року набрав чинності Закону України «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні.
Положеннями частини четвертої статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.
Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.
Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.
Судом першої інстанції встановлено, що укладений ОСОБА_1 та АТ «Кредобанк» кредитний договір №іро14191 від 20.12.2019 є споживчим. Відповідно до умов Кредитного договору Банк зобов`язувався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту.
Відповідно до п. 2.1 Кредитного договору банк видав позичальнику кредит в сумі 874 000,00 грн. на строк до 19 квітня 2038 року, на цілі визначені у п.п. 2.2., 2.4. Кредитного договору.
Відповідно до пунктів кредитного договору позичальник прийняв на себе обов`язок повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і строки, передбачені цим договором та додатковими договорами.
Як убачається із п.4.9, 4.10 Договору № іро14191 від 20 грудня 2019 року банк у випадках, передбачених п. 2.9. Кредитного договору вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за цим Кредитним договором, про що письмово повідомляє Позичальника. У випадку несвоєчасної сплати процентів, комісії, інших платежів за Кредитним договором та/або повернення кредиту (частини кредиту) право Банку вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплаті платежів за цим Кредитним договором виникає, у разі прострочення сплати процентів, комісій, інших платежів за Кредитним договором та/або повернення кредиту (частини кредиту) щонайменше на три календарні місяці. Позичальник зобов`язаний після отримання повідомлення Банку, передбаченого п.4.9. цього Кредитного договору, усунути порушення умов Кредитного договору, вказаних у повідомленні протягом 60 (шістдесяти) календарних днів із дні отримання такого повідомлення. Якщо Позичальник не усунув вказані порушення, то він зобов`язаний достроково повернути кредит, проценти, комісії та інші належні до сплати платежі за Кредитним договором не пізніше 60-го календарного дня після отримання письмового повідомлення Банку (п.4.9. Кредитного договору).
Крім того, 20.12.2019 між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки.
Відповідачі своїх зобов`язань за Кредитним договором належним чином не виконують, внаслідок чого станом на 11.07.2025 року заборгованість за Кредитним договором становить 665 116,94 грн., в т.ч.: заборгованість за основним боргом (тіло): 577 268,22 грн.; сума заборгованості за відсотками: 87 848,72 грн.
28 березня 2025 року AT «Кредобанк» надіслав досудову вимогу про дострокове повернення кредитної заборгованості та процентів за користування кредитними коштами у сумі 639 121,06 грн., ОСОБА_1 
15 липня 2025 року AT «Кредобанк» надіслав досудову вимогу про дострокове повернення кредитної заборгованості та процентів за користування кредитними коштами у сумі 639 121,06 грн., поручителю ОСОБА_2 . 
Зі змісту досудової вимоги від 28 березня 2025 року вбачається, що кредитор, вимагає від боржника протягом 60 календарних днів саме з моменту отримання письмової вимоги банку, але в будь-якому випадку, не пізніше 65 календарних днів з моменту надсилання даної вимоги погасити прострочену заборгованість. 
Разом з тим, доказів отримання відповідачами за позовом зазначених вимог матеріали справи не містять, не надано позивачем і доказів на підтвердження того, що банком надсилався на адресу позичальника лист про розірвання укладеного кредитного договору, що давало б йому право вимоги дострокового повернення кредитних коштів
У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц (провадження № 14-600цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що боржник зобов`язаний виконати його обов`язок відповідно до умов договору. Тобто, порушивши права або законні інтереси кредитора, боржник зобов`язаний поновити їх, не чекаючи на повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту чи на звернення до суду з відповідним позовом. Враховуючи приписи статей 526, 527 і 530 ЦК України, направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання відповідних спорів. Невиконання кредитором обов`язку з направлення такого повідомлення (вимоги) не означає відсутність порушення його прав, а тому він може вимагати у суді виконання боржником обов`язку з дострокового повернення кредиту.
У постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц (провадження № 14-680цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що висновок, наведений у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц, не враховує спеціальний порядок, передбачений Законом України «Про захист прав споживачів» в редакції до 2017 року, заявлення кредитодавцем вимоги про дострокове повернення коштів у разі неналежного виконання позичальником умов договору про надання споживчого кредиту, і вважала за необхідне відступити від зазначеного висновку, конкретизувавши його так: «суд, установивши, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, має застосувати до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, у якій був встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту».
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі №638/13683/15-ц зазначила, що, визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів.
Отже, суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову, дійшов правильного висновку, що в порушення умов кредитного договору № іро14191 від 20 грудня 2019 року АТ «КРЕДОБАНК» не надав суду достатніх та належних доказів настання у позичальника та поручителя обов`язку дострокового погашення заборгованості за кредитним договором, оскільки в матеріалах справи відсутні докази особистого вручення такої вимоги відповідачам, а саме направлення позичальнику та поручителю досудової вимоги не свідчить про їх отримання відповідачами.
Так, визначальним для цієї справи є з`ясування обставин, чи настав (виник) у позичальника та поручителя обов`язок дострокового виконання основного зобов`язання за кредитним договором та договором поруки.
Суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач не дотримався процедури дострокового стягнення заборгованості, яка передбачена частиною четвертою статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», а тому відмовив в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується частково, з наступних підстав.
Із аналізу частини третьої статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» вбачається, що за умови затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, законодавець надав право кредитодавцю вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.
У тому випадку, якщо умовами договору про споживчий кредит передбачено право кредитодавця вимагати дострокового повернення кредиту, останній зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, строку, протягом якого вони мають бути здійснені та усунути такі порушення у визначений кредитодавцем строк, з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу.
Отже, правильними є висновки суду першої інстанції про те, що у даній справі відсутні правові підстави для дострокового стягнення споживчого кредиту за кредитним договором № іро14191 від 20 грудня 2019 року, строк виконання якого не настав.
У свою чергу статтями 525-526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Відповідно до статей 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
Відповідно до ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання. Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов`язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем. Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не погодився забезпечувати виконання зобов`язання іншим боржником у договорі поруки чи при переведенні боргу. Порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання.
Суд першої інстанції встановив, що кредитодавець не набув право на дострокове повернення споживчого кредиту у повному обсязі, строк виплати якого ще не настав, однак з позичальника на користь банку підлягала стягненню прострочена заборгованість, яка виникла на час звернення банку до суду з цим позовом.
Зокрема, колегія суддів звертає увагу, що у постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 159/2146/15-ц (провадження № 61-20113св18) зазначено, що: «колегія суддів уважає безпідставними посилання апеляційного суду, як на законність підстави для відмови у задоволенні позову банку на недоведення суми заборгованості, оскільки заборгованість визначається умовами кредитного договору та вимогами закону. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частини друга, третя статті 212 ЦПК України 2004 року). Встановивши факт існування між сторонами не виконаних позичальником кредитних зобов`язань, суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду не має сумніву, оскільки за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти».
Разом з тим, відповідно до частини третьої статті 1056-1 ЦК України, фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
Порядок застосування змінюваної процентної ставки визначений частинами 4-6ст. 1056-1 ЦК України.
Зокрема, договором має бути врегульовано періодичність збільшення процентної ставки, умови і порядок такого збільшення, порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу, максимальний розмір збільшення процентної ставки. Повідомлення про збільшення відбувається письмово, не пізніше ніж за 15 днів до дати збільшення.
Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом України 11 жовтня 2017 року по справі № 6-1374цс17 у разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.
З матеріалів справи вбачається, що АТ «Кредобанк» направляв ОСОБА_1 повідомлення №1702.356.11739832/942.1/2 від 04.12.2024, № 05.06/2023/1180 від 05.06.2023, № 05.09.2023/742 від 05.09.2023, № 05.12.2022/2186 від 05.12.2022 (а.с. 73-89) про зміну процентної ставки за кредитним договором №іро14191 від 20.12.2019, проте докази про отримання останнім повідомлень у справі відсутні, а тому колегія суддів приходить до висновку, що зміна позивачем АТ «Кредобанк» процентної ставки в односторонньому порядку відбулась в порушення умов договору.
Відповідно до таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача (додаток № 2 до кредитного договору №іро14191 від 20.12.2019) (а.с. 9) ОСОБА_1 станом на 01.07.20205 (на день звернення до суду з позовними вимогами) повинен був сплатити АТ «Кредобанк» (суму погашення кредиту 62214,09 + проценти за користування кредитом 804293,69) 866507 вісімсот шістдесят шість тисяч п`ятсот сім) гривень 71 коп., а фактично сплатив, відповідно до наданого розрахунку заборгованості (а.с. 19) 826993 (вісімсот двадцять шість тисяч дев`ятсот дев`яносто три) гривні 81 коп (а.с. 9), отже заборгованість відповідачів перед позивачем на день звернення з позовом складає 39513 (тридцять дев`ять тисяч п`ятсот тринадцять) гривень 90 коп. 
Як наголошено у Рішенні Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
За встановлених у цій справі обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову банку про стягнення заборгованості за кредитним договором в повному обсязі.
Відповідно до частини першої статті 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.
Відтак, з огляду на солідарний обов`язок перед кредитором боржника за основним зобов`язанням і поручителя кредитор має право вибору звернення з вимогою до них разом чи до будь-кого з них окремо.
У цій справі заявлені однакові позовні вимоги до кожного з відповідачів щодо стягнення заборгованості за одним кредитним договором солідарно з позичальника та поручителів.
Поручитель відповідає в тому ж обсязі, що і боржник, в такому ж порядку та строки, що і боржник. Кредитор має право вимагати виконання боргових зобов`язань частково або в повному обсязі як від боржника та поручителя разом, так і від будь-якого з них окремо. Боржник та поручитель залишаються зобов`язаними доти, доки боргові зобов`язання не будуть виконані в повному обсязі.
Щодо наданої суду апеляційної інстанції відповідачкою ОСОБА_2 платіжної інструкції № 6В6Е-7Т1С-Т6ВВ-4КСК від 09.03.2026 про сплату ОСОБА_1 АТ «Кредобанк» 77900 грн на погашення кредиту іро17191 від 20.12.2019, колегія суддів вважає, що даний доказ не може бути взятий до уваги апеляційним судом, з наступних підстав. 
Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання.
Верховний Суд зазначає, що застосуванню норм матеріального права передує встановлення обставин у справі та підтвердження їх відповідними доказами. Суд апеляційної інстанції має право досліджувати нові докази, якщо неподання таких доказів до суду першої інстанції зумовлене поважними причинами (поважність причин повинен довести заявник, який подає такі докази). Вказане положення закріплене законодавцем з метою забезпечення змагальності процесу в суді першої інстанції, де сторони повинні надати всі наявні в них докази, і недопущення зловживання стороною своїми правами.
Учасники справи зобов`язані подавати всі наявні в них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.
Норми ЦПК України надають детальну регламентацію строків подання доказів, що об`єктивно мінімізує можливі випадки зловживання правами у сфері доказування.
Верховний Суд звернув увагу, що зазначена законодавча регламентація відповідає процедурі повного розкриття доказів (discovery). По суті зазначені норми спрямовані на зміщення акценту зі стадії розгляду справи по суті на стадію підготовчого провадження, під час якого і має відбуватися збір процесуального матеріалу і так званий обмін змагальними паперами, що забезпечує розгляд справи в розумні строки. Це свідчить про посилення ролі підготовчого провадження у структурі загального позовного провадження цивільного судочинства в Україні саме в суді першої інстанції.
Зазначене підтверджується численною, сталою і незмінною практикою Верховного Суду, яка наведена в постанові.
Враховуючи той факт, що відповідачем ОСОБА_1 були сплачені кошти на погашення заборгованості за кредитним договором, після винесення рішенням суду першої інстанції, колегія суддів не може прийняти платіжну інструкцію № 6В6Е-7Т1С-Т6ВВ-4КСК від 09.03.2026 про сплату ОСОБА_1 77900 грн АТ «Кредобанк» на погашення кредиту іро17191 від 20.12.2019, як належний та допустимий доказ належного виконання зобов`язання позичальником перед кредитором і в подальшому повинна бути врахована банком при перерахунку заборгованості.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Судові витрати 
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційне розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається з матеріалів справи, ціна позову становить 665116 гривні 94 копійки, позивачем при подачі позову сплачено судовий збір в розмірі 9976 гривні 75 копійок.
Скаржник АТ «Кредобанк» при подачі апеляційної скарги сплатив судовий збір в розмірі 14965,50 гривень. 
Колегія суддів дійшла висновку, що рішення першої інстанції підлягає скасуванню з винесенням нового рішення, яким позовні вимоги АТ «Кредобанк» задоволено частково.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Враховуючи те, що позовні вимоги задоволено на 6 % (39513,90 / 665116,94 х 100), то з відповідачів необхідно стягнути судовий збір за розгляд справи судом першої та апеляційної інстанції в сумі 1496 гривень 54 копійки, пропорційно задоволених вимог .
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до частини другої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є неправильне застосування судом норм матеріального права неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню чи порушення норм процесуального права.
З урахуванням викладеного, оскаржуване рішення не може вважатись таким, що постановлене з додержанням норм матеріального закону, а тому підлягає скасуванню, з постановленням нового судового рішення про часткове задоволення позовної заяви Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України, суд,
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу представника позивача Акціонерного товариства «Кредобанк» - адвокта Вус Андрія Петровича - задовольнити частково.
Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 січня 2026 року – скасувати.
Позовні вимоги Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості – задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в солідарному порядку на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 39513 (тридцять дев`ять тисяч п`ятсот тринадцять) гривень 90 коп. 
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в дольовому порядку витрати по сплаті судового збору в сумі 1496 гривень 54 копійки, тобто по 748 гривень 27 копійок з кожного. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.
Повне судове рішення складено 10 березня 2026 року 

Головуючий О.М. Черних 

Cудді: А.О. Замченко 

Я.Л. Петен