ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 605/451/25	Головуючий у 1-й інстанції Горуц Р.О. 	
Провадження № 22-ц/817/353/26 	Доповідач - Храпак Н.М.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Храпак Н.М. 
суддів -  Костів О. З., Хома М. В., 
за участю секретаря — Хоміцької С.О.
без участі сторін, належним чином повідомлених про день, час та місце розгляду справи, 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 605/451/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Мельник Олександр Сергійович, на ухвалу Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 13 січня 2026 року про зупинення провадження, постановлену суддею Горуцом Р.О., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась у суд із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. 
Ухвалою Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 13 січня 2026 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу — зупинено та надано сторонам строк для примирення терміном шість місяців.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Мельник О.С., подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Підгаєцького районного вуду від 13 січня 2026 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою та такою, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Вказує про те, що суд зупиняючи провадження у справі та посилаючись на ч. 1 ст. 111 СК України не врахував, що фактичне припинення шлюбних відносин між сторонами є триваючим, остаточним та неповоротним.
Зазанчає, що весною виповнюється сім років з моменту, відколи позивач та відповідач не проживають разом, не ведуть спільного господарства та не підтримують сімейних відносин.
Окрім того, відповідач ОСОБА_2 подав суду першої інстанції заяву, у якій висловив згоду на розірвання шлюбу.
Таким чином, обидві сторони підтверджують відсутність наміру примирення та бажання припинити шлюбні відносини.
Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом термін не надійшов.
ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, хоча належним чином була повідомлена про час, дату і місце проведення судового засідання.
Від представника ОСОБА_1 — адвоката Мельника О.С. надійшла заява про розгляд справи у відсутності скаржниці та її представника.
Відповідач ОСОБА_2 також у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час, дату і місце проведення судового засідання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення R068063235184.
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника процесу за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників процесу.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з такого.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно з п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; не відповідність висновків суду обставинам справи.
З матеріалів справи вбачається, що 25.04.2015 сторони зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис № 477.
У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернулась із позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просила суд розірвати шлюб.
В позовній заяві заперечила щодо примирення з відповідачем. 
05 грудня 2025 року відповідачем до суду першої інстанції подана заява, згідно якої останній не заперечує проти задоволення позовних вимог, заяву підтримує повністю і просить її задовольнити.
Надаючи сторонам строк для примирення, суд першої інстанції врахував вимоги ст. 111 СК України та вважав за необхідне надати подружжю строк для примирення терміном шість місяців.
Однак, колегія суддів вважає такий висновок суду необґрунтованим, виходячи з такого.
У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).
Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Згідно з частиною 1 статті 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Статтею 2 ЦПК України визначено, що розумність строків розгляду справи судом є однією з основних засад цивільного судочинства.
Частиною сьомою статті 240 ЦПК України визначена можливість суду у справі про розірвання шлюбу суд зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців.
Водночас, у пункті 4 частини першої статті 251 ЦПК України встановлено обов`язок суду зупинити провадження у справі у разі надання сторонам у справі про розірвання шлюбу строку для примирення.
Отже, системний аналіз наведених положень матеріального та процесуального права дає підстави для висновку, що заходи для примирення подружжя вживаються судом за таких умов: це не суперечить моральним засадам суспільства; існують об`єктивні обставини, які свідчать, що такі заходи можуть бути дієвими, тобто такими, що можуть призвести до примирення сторін; застосовані заходи для примирення подружжя, якщо вони мають наслідком зупинення провадження у справі, не повинні суперечити загальним засадам цивільного судочинства та не порушувати розумність строків розгляду справ.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 листопада 2018 року у справі № 761/33261/16-ц зроблено висновок по застосуванню статті 111 СК України та вказано, що "примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя."
У справі, що переглядається, суд першої інстанції, надаючи строк для примирення подружжя та зупиняючи розгляд справи на 6 місяців, не звернув уваги на те, що закріплена у частині 1 статті 111 СК України норма права є диспозитивною, тому суд вживає заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства, а за обставинами справи існує реальна можливість примирення сторін.
Оскільки суд не може формально застосовувати інститут примирення подружжя, тому, надаючи з власної ініціативи строк для примирення терміном на 6 місяців і зупиняючи провадження по справі, суд першої інстанції повинен був оцінити: строк, який сплинув із моменту пред`явлення позову про розірвання шлюбу та ухвалення оскаржуваного судового рішення (3 місяці), наскільки реальною є можливість примирення сторін, у тому числі з урахуванням заперечень сторони позивачки, яка у позовній заяві висловила свою категоричну позицію щодо неможливості збереження сім`ї та визнання відповідачем позову, викладеного у адресованій суду заяві, яка долучена до матеріалів справи.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що зупинення судом першої інстанції провадження у справі на 6 місяців з метою надання сторонам строку на примирення належно не обґрунтовано, не наведено оцінки співмірності та дієвості застосованого заходу для примирення подружжя з урахуванням обставин цієї справи у співвідношенні з необхідністю дотримання розумних строків розгляду справи.
Аналогічний висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 08 березня 2023 року у справі №127/16963/22-ц.
За наведених обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржувана ухвала не відповідає вимогам статей 2, 240, 263 ЦПК України, при її постановленні судом першої інстанції не враховано висновки Верховного Суду, сформульовані у справі № 761/33261 щодо застосування статті 111 СК України, а тому ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження її розгляду відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381-384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Мельник Олександр Сергійович — задовольнити.

Ухвалу Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 13 січня 2026 року скасувати.

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає. 
Повний текст постанови складено 05 березня 2026 року. 

Головуюча Н.М. Храпак 

Судді: О.З. Костів

М.В. Хома