Справа № 946/9386/25 
Провадження № 2/946/1940/26  

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2026 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
в складі: головуючого судді – Бурнусуса О.О.,
за участю: секретаря судового засідання – Коробко О.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Ізмаїла в загальному порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту та визнання права власності на спадкове майно,-
ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який уточнила та яким просила визначити, що її частка та частка її чоловіка ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , у праві спільної сумісної власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , є рівними та становлять по 1/2 частці кожному. Також позивач просила визнати за нею право власності на вказане майно в порядку спадкування за законом.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через те, що у правовстановлюючих документах не визначено частки кожного з подружжя у спільному майні.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник — адвокат Кутьїн Емілія Артурівна не з`явилися, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, уточнені позовні вимоги підтримують у повному обсязі. 
Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, уточнені позовні вимоги визнають та не заперечують проти їх задоволення.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. 
Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. 
Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
В судовому засіданні встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , належав на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , про що свідчить свідоцтво про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_1 , видане Реєстраційною службою Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області 17.12.2014 року. 
Земельна ділянка, площею 0,2500 га, кадастровий номер: 5122083600:02:001:0231, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), місце розташування: АДРЕСА_1 , належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №113406557 від 09.02.2018 року та рішення Матроської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області № 274-VII від 06 грудня 2017 року. 
Відповідно до свідоцтва про смерть НОМЕР_2 від 07 вересня 2022 року, виданого Ізмаїльським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському районі Одеської області Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Після смерті ОСОБА_7 відповідно до ст. 1220 ЦК України відкрилась спадщина, до якої входить вищезазначене спадкове майно. 
Відповідно до ст. 1216 ЦК України – спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. 
Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України – спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України – спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Статтею 1233 ЦК України передбачено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. 
Відповідно до заповіту від 30 листопада 2015 року, посвідченого секретарем Матроської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області Дімою А.М., реєстр № 89, ОСОБА_6 все своє майно нерухоме та рухоме, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день смерті буде йому належати і на що законом він матиме право заповів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті ОСОБА_5 є:
-дружина ОСОБА_1 , що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , виданим Червоноармійським сільським ЗАГСом Болградського району Одеської області 18 травня 1975 року;
-син ОСОБА_2 , що підтверджено повторним свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , виданим Ізмаїльським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському районі Одеської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України 10.03.2026 року;
-син ОСОБА_3 , що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 , виданим Червоноармійською сільською радою Одеської області 21 вересня 1978 року;
-син ОСОБА_4 , що підтверджено повторним свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6 , виданим Ізмаїльським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському районі Одеської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України 10.03.2026 року.
Статтею 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України – спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом.
Так, позивач ОСОБА_1 на час відкриття спадщини постійно проживала разом із спадкодавцем ОСОБА_5 , тому вважається такою, що фактично прийняла спадщину відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Сама лише реєстрація місця проживання інших спадкоємців разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України не свідчить про своєчасність прийняття ними спадщини. Оскільки інші спадкоємці фактично зі спадкодавцем не проживали та у встановлений законом шестимісячний строк із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертались, право на спадкування всього майна перейшло до дружини померлого за законом.
Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що може бути відмінним один від одного.
У постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі №471/601/17 (провадження№ 61-38452ск18), від 10 квітня 2020 року у справі №355/832/17(провадження № 61-27212св19), від 19 травня 2021 року у справі №937/10434/19-ц (провадження№ 61-3620св21) та від 15 червня 2022 року у справі №454/3550/18 (провадження № 61-912св21), від 25 лютого 2026 року у справі № 624/93/25 (провадження № 61-15294св25) зроблено висновок про те, що сама лише реєстрація місця проживання інших спадкоємців разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не є беззаперечним доказом їхнього постійного проживання за цією адресою, а отже — не свідчить про автоматичне прийняття ними спадщини у розумінні частини третьої статті 1268 ЦК України.
Однією з обов`язкових умов для спадкування відповідачами після смерті батька його майна є прийняття ним спадщини лише шляхом подання заяви нотаріусу протягом шести місяців з дня його смерті (ч. 1 ст. 1269 ЦК), бо на цей час вони спільно з ним не проживали і відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадщину не прийняли.
Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Частиною 2 статті 370 ЦК України визначено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.
Відповідно до положень статті 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі такого поділу вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Проте, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права власності на спадкове майно судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.
Враховуючи викладене, іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майнота право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту в зв`язку з чим задовольняє позов.
Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. 
Керуючись ст. ст. 12, 13, 133, 259, 263-265 ЦПК України, суд,- 
ВИРІШИВ:

Позов  ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_7 , виданий Ізмаїльським РВ УМВС України в Одеській області від 30.04.1999 року, РНОКПП – НОМЕР_8 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 (паспортний документ № НОМЕР_9 , орган, що видав № 5119 від 01.07.2020 року, РНОКПП – НОМЕР_10 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_4 (паспорт серії НОМЕР_11 виданий Ізмаїльським РВ ГУМВС України в Одеській області від 22.02.2007 року, РНОКПП – НОМЕР_12 , мешкає АДРЕСА_1 ) про встановлення факту та визнання права власності на спадкове майно – задовольнити.
Визначити, що частка ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 та частка ОСОБА_1 у праві спільної сумісної власності на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , є рівними та становлять по 1/2 частці кожному. 
Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . 
Визначити, що частка ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 та частка ОСОБА_1 у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,2500 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , передану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер – 5122083600:02:001:0231, є рівними та становлять по 1/2 частці кожному.
Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на 1/2 частину земельну ділянку площею 0,2500 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , передану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер – 5122083600:02:001:0231.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 08 квітня 2026 року.

Суддя: 	О.О.Бурнусус