Справа № 308/11591/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1 
Провадження № 11-кп/811/206/26 Доповідач: ОСОБА_2 

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2026 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:
Головуючого - судді ОСОБА_2  
суддів – ОСОБА_3 , ОСОБА_4 
секретаря судового засідання – ОСОБА_5 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 січня 2026 року щодо 

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Рівненської області, Зарічневського району, с. Зарічне, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з незакінченою вищою освітою, не одруженого, тимчасово не працюючого, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 307, ч.1 ст. 309 КК України,

за участю прокурора – ОСОБА_6 
обвинуваченого ОСОБА_7 
захисника обвинуваченого – адвоката ОСОБА_8 

ВСТАНОВИЛА:

оскарженим вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 309, ч.1 ст. 307 КК України та призначено йому покарання:

за ч.1 ст.309 КК України - у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки;

за ч.1 ст.307 КК України - у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_7 , покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання у вигляді позбавлення волі, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину з покладенням на нього обов`язків передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
Вирішено питання судових витрат, речових доказів.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 , діючи з прямим умислом, у невстановлений органом досудового розслідування спосіб, місці та часі, але не пізніше 17 години 18 хвилин 05.06.2025, придбав, з метою збуту від невстановленої органом досудового розслідування особи, психотропну речовину - метамфетамін, масою 0,1808 грам, яку умисно, незаконно зберігав при собі до 05.06.2025 року, коли близько 17 годин 18 хвилин перебуваючи на водійському місці в автомобілі марки «Skoda» моделі «Octavia» з д.н.з. НОМЕР_1 , за адресою: місто Ужгород, вулиця Павла Чубинського, умисно, незаконно збув зазначену психотропну речовину, яка знаходилась всередині згортку фольги за 1000 грн. особі зі зміненими анкетними даними ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (яка була залучена до конфіденційного співробітництва та діяла під контролем правоохоронних органів, в ході проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки).

Одразу після чого, збута ОСОБА_7 психотропна речовина, яка знаходилась всередині згортку фольги вилучена у ОСОБА_9 співробітниками ВКП Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області та передана на експертне дослідження.

Згідно висновку експерта №СЕ-19/107-25/7661-НЗПРАП від 10.06.2025 року, збута ОСОБА_7 кристалічна речовина у своєму складі містить психотропну речовину, обіг якої обмежено - метамфетамін, масою 0,1808 грам.

За таких обставин ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, а саме незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут психотропних речовин.

Крім цього, ОСОБА_7 у невстановлений органом досудового розслідування спосіб, місці та часі, умисно, незаконно, без мети збуту, придбав наркотичний засіб, обіг якого обмежено – канабіс, загальною масою 6,0735 грама, який не пізніше 17.06.2025 року умисно, незаконно, перемістив до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де зберігав такий до моменту його виявлення та вилучення під час проведення обшуку, що мав місце 17.06.2025 року.

Згідно висновку експерта №СЕ-19/107-25/8237-НЗПРАП від 07.07.2025 року, вилучена у ОСОБА_7 подрібнена речовина рослинного походження, є наркотичним засобом, обіг якого обмежено – канабісом. Маса канабісу у перерахунку на суху речовину становить 6,0735 грама.

За таких обставин ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, а саме незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту.

На вказаний вирок прокурор у кримінальному провадженні подав апеляційну скаргу, у якій просить оскаржений вирок скасувати в частині призначеного покарання.
Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 , визнати винним у вчиненні злочинів передбачених ч.1 ст. 309, ч.1 ст. 307 КК України та призначити покарання: за
ч. 1 ст.309 КК України - у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки; за ч. 1 ст.307 КК України - у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки. На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі. 

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що суд першої інстанції, застосовуючи положення ст. 75 КК України, не навів переконливих мотивів, які б свідчили про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
У мотивувальній частині вироку суд обмежився формальним переліком пом`якшуючих обставин, однак не здійснив аналізу ступеня тяжкості злочину, способу його вчинення та рівня суспільної небезпечності.
Суд не навів аргументів, чому саме цілі покарання, визначені ст. 50 КК України, можуть бути досягнуті без реального відбування покарання. Таким чином, рішення в цій частині не відповідає вимогам ст. 370, 374 КПК України та є немотивованим.
Збут наркотичних засобів: посягає на здоров`я населення; створює реальну загрозу поширенню наркоманії; має підвищений рівень суспільної небезпечності; є корисливим умисним злочином. Суд не навів жодних виняткових обставин, які б виправдовували застосування найбільш м`якого механізму реагування держави на тяжкий злочин. Фактично суд прирівняв тяжкий злочин у сфері наркообігу до правопорушення незначної суспільної небезпеки, що суперечить принципу справедливості покарання.

Заслухавши доповідь головуючого, виступ прокурора ОСОБА_6 на підтримку апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які заперечили проти апеляційних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. 

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_7 не дотримано в повному обсязі.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 розглядалось судом першої інстанції в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки ОСОБА_7 визнав винуватість, відтак суд першої інстанції обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень , передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 307 КК України, за наведених у вироку суду обставин, та правильність кваліфікації його дій є вірним та в апеляційному порядку учасниками кримінального провадження не оскаржується і не може бути оскаржено.

Частиною 1 ст. 307 КК України передбачено, що незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів караються позбавленням волі на строк від чотирьох до восьми років.
Згідноз ч.1 ст. 309 КК України, незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту караються штрафом від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або пробаційним наглядом на строк до п`яти років, або обмеженням волі на той самий строк.

Щодо призначеного судом першої інстанції ОСОБА_7 покарання, то слід зазначити наступне.

Згідно зі ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Крім того, призначене особі покарання має бути необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

У відповідності до позиції, висловленої у постанові Верховного суду від 17 жовтня 2019 року у справі № № 205/7091/16-к (№ 51 - 1532 км 19), поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

При призначенні покарання, суд першої інстанції врахував усі конкретні обставини справи, ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_7 кримінальних правопорушеннь, які, згідно положення ст. 12 КК України, є кримінальним проступком та тяжким злочином, характеризуючі дані на обвинуваченого, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, на обліках у психо-, наркологічному диспансерах не перебуває, не працює, неповнолітніх та непрацездатних осіб на утриманні немає. Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченого та активне сприяння у розкритті злочинів. 

Водночас, колегія суддів приймає до уваги доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції, застосовуючи положення ст. 75 КК України, не навів переконливих мотивів, які б свідчили про можливість виправлення засудженого без відбування покарання. У мотивувальній частині вироку суд обмежився формальним переліком пом`якшуючих обставин, однак не здійснив аналізу ступеня тяжкості злочину, способу його вчинення та рівня суспільної небезпечності. Суд не навів аргументів, чому саме цілі покарання, визначені ст. 50 КК України, можуть бути досягнуті без реального відбування покарання.

Однак, відповідно до статті 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням даних про особу винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. 

Як вбачається із матеріалів справи, обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненому визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, є особою молодого віку, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, що, на думку колегії суддів, істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину, на що, в свою чергу, не звернув увагу суд першої інстанції та не надав належної правової оцінки. На переконання колегії суддів, за таких обставин до обвинуваченого ОСОБА_7 можливо застосувати положення ст.69 КК України, пом`якшивши покарання, призначене судом першої інстанції. 

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.407, п.п. 3, 4 ч.1 ст.409 КПК України, суд апеляційної інстанції вправі скасувати вирок суду першої інстанції, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно зі ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Враховуючи наведене, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 слід задоволити частково. 
Вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 січня 2026 року щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КК України слід скасувати в частині призначеного покарання.
ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 309, ч.1 ст. 307 КК України та призначити йому покарання: за ч.1 ст.309 КК України - у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки; за ч.1 ст.307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України - у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_7 , покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з часу звернення вироку до виконання. У решті вирок суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 420, ч. 15 ст. 615 КПК України, колегія суддів 

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 задоволити частково.
Вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 січня 2026 року щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КК України скасувати в частині призначеного покарання.
ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 309, ч.1 ст. 307 КК України та призначити йому покарання:

за ч.1 ст.309 КК України - у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки;

за ч.1 ст.307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України - у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_7 , покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з часу звернення вироку до виконання.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Касаційна скарга на рішення суду може бути подана до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення. 

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4