ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

20 квітня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/9893/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),
суддів: Семененка Я.В., Суховарова А.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2025 року (суддя Конєва С.О.)
у справі № 160/9893/25
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 27.02.2025 № 046150016327 про відмову в призначенні пенсії позивачеві;
- зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу позивача періоди військової служби з 20.11.1987 по 20.12.1989 р., з 01.07.2024 по 20.02.2025;
- зобов`язати відповідача зарахувати до пільгового стажу за Списком № 2 позивачеві періоди роботи з 24.05.2000 по 26.11.2001, з 06.05.2005 по 18.02.2008, з 27.01.2021 по 13.06.2024;
- зобов`язати відповідача призначити позивачеві пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 на підставі п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 у справі № 1-5/2018 (764/15) з 20.02.2025. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що протиправне рішення пенсійного органу порушує право позивача на пенсійне забезпечення.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2025 року адміністративний позов задоволено частково:
- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 27.02.2025 № 046150016327 про відмову в призначенні пенсії позивачу;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до страхового стажу позивача періоди проходження військової служби з 20.11.1987 по 20.12.1989, з 01.07.2024 по 20.02.2025;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до пільгового стажу позивача за Списком № 2 періоди роботи з 24.05.2000 по 26.11.2001, з 06.05.2005 по 18.02.2008, з 27.01.2021 по 13.06.2024;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву позивача про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 2 від 20.02.2025 згідно п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII, в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-УІІІ, з урахуванням висновків Конституційного Суду України, викладених у прийнятому 23.01.2020 рішенні № 1-р/2020 та прийняти обґрунтоване рішення по суті заяви з урахуванням висновків, викладених у цьому судовому рішенні, вимог пенсійного законодавства України та повноважень органів Пенсійного фонду України.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. 
Суд першої інстанції виходив з того, що з 23.01.2020 в Україні існують два Закони, котрі одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком № 2, а саме: п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції до Закону України від 02.03.2015 № 213-VIII та п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-VIII.
Суд вказав, що перевагу слід віддати саме тому Закону, який у застосуванні найбільш сприятливий для позивача, і така обов`язкова умова для призначення пенсії на пільгових умовах, як необхідний стаж роботи, має застосовуватися в порядку, визначеному п. 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020, та виходячи з принципу правої визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого ст. 8 Конституції України.
Стосовно зарахування зазначених позивачем періодів до його страхового та пільгового стажу, суд зазначив, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. У разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
За встановлених у справі обставин суд дійшов висновку, що недоліки, про які вказує пенсійний орган, не є підставою для відмови в зарахуванні періоду з 20.11.1987 по 20.12.1989 - служби в радянській армії, оскільки помилка перекладу прізвища позивача у військовому квитку не може бути підставою для позбавлення особи її конституційного права на соціальний захист.
Також, суд встановив, що у періоди з 24.05.2000 по 26.11.2001, з 06.05.2005 по 18.02.2008 з 27.01.2021 по 13.06.2024 позивач працював на ДП «Криворізька теплоцентраль» на посаді електрогазозварника, яка атестована за Списком № 2, що підтверджується копіями трудової книжки позивача та пільгової довідки від 11.10.2024 , наявними в матеріалах справи.
Суд зазначив, що працівник не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто працівником, більше того, недоліки її заповнення не є підставою для висновку про відсутність трудового стажу.
Встановивши, що оскаржуване рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії від 27.02.2025 є № 046150016327 є протиправним та підлягає скасуванню, суд зазначив, що також підлягають задоволенню похідні позовні вимоги позивача про зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача періоди проходження військової служби та зарахувати до пільгового стажу за Списком № 2 спірні періоди роботи.
В той же час суд визнав, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 2 від 20.02.2025. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Скаржник вказує, що спірне рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії є правомірним, адже у позивача відсутній необхідний пільговий та страховий стаж, що визначено п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058-ІV; зауважує, що позивачу не зараховано до страхового стажу період військової служби з 20.11.1987 по 20.12.1989, адже прізвище у військовому квитку НОМЕР_1 від 03.11.1987 не відповідає прізвищу у паспорті позивача. Не зараховано до пільгового стажу за Списком №2 періоди згідно довідки від 11.10.2024 з 24.05.2000 по 26.11.2001, з 06.05.2005 по 18.02.2008 та з 27.01.2021 по 13.06.2024, оскільки довідка не відповідає Додатку №5 Порядку №637. Також відповідач звертає увагу, що Законом № 2148-VIII повністю передано у сферу дії Закону №1058-ІV регулювання правовідносин щодо визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2, тому в спірному випадку пенсійний орган правомірно застосував положення п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058-ІV.
Адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 20.02.2025 позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 2, до якої надав, зокрема, трудову книжку, військовий квиток та довідку про підтвердження пільгового стажу, що підтверджується копією оспорюваного рішення від 27.02.2025 та не заперечується учасниками справи.
Заява та додані до неї документи розглянуті за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області № 046150016327 від 27.02.2025 позивачеві відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового та страхового стажу.
У цьому рішенні зазначено, що за доданими документами:
до страхового стажу не зараховано період військової служби з 20.11.1987 по 20.12.1989, оскільки прізвище, зазначене у військовому квитку від 03.11.1987, не відповідає зазначеному в паспорті; 
до пільгового стажу за Списком № 2 не зараховано періоди згідно довідки від 11.10.2024 № 960205: з 24.05.2000 по 26.11.2001, з 06.05.2005 по 18.02.2008, з 27.01.2021 по 13.06.2024, оскільки довідка не відповідає Додатку № 5, так як підписана «Т.з.п. голови правління АТ «Криворізька теплоцентраль», інформація про надання права підпису відсутня.
Вважаючи рішення пенсійного органу № 046150016327 від 27.02.2025 протиправним, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. 
Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Положеннями п.2 ч.2 ст.114 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що за змістом пункту 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII.
Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного рішення стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом №213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
У відповідності до пункту 3 резолютивної частини рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону №1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом №213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;
жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Отже, з 23.01.2020 правила призначення пенсій за Списком №2 регламентуються одночасно пунктом «б» частини першої статті 13 Закону №1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом №213-VIII та пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції Закону №2148-VIII.
Вирішуючи спір у цій справі, суд першої інстанції дійшов вмотивованого висновку, що у межах спірних правовідносин слід віддати перевагу у правозастосуванні найбільш сприятливому для позивача Закону, а саме: положенням пункту «б» статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно з Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, виходячи з такого.
Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, суд дійшов висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження №11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Таким чином, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020, а не Закону №1058-ІV. 
Відповідно до пп.2 п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005, до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, наведені у цьому пункті, в тому числі: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного стажу роботи). За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу).
Підпунктом 5 пункту 2.1 Порядку №22-1 визначені документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, а саме:
довідка про підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного стажу роботи (у випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах згідно з пунктами 1-6, 8 частини другої, частиною третьою статті 114 Закону та пунктом 23 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону). У разі ліквідації підприємства, установи, організації без визначення правонаступника пільговий стаж підтверджується комісією з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії, згідно з Порядком підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 10 листопада 2006 року № 18-1, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2006 року за № 1231/13105 (далі - Порядок підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії). Орган, що призначає пенсію, додає рішення цієї комісії;
документи про проведення атестації робочих місць за умовами праці відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року № 442 «Про Порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці» (для зарахування до стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, періодів роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 або із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, після 21 серпня 1992 року).
Положенням ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує наявний трудовий стаж для призначення пенсій є трудова книжка. Це ж передбачено і п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637.
Відповідно до вказаного Порядку №637 за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
За правилами п.3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до п.20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5).
У довідці повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.
Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. І лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пенсійне забезпечення, необхідне надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі №234/13910/17 та від 07 березня 2018 року у справі №233/2084/17.
В спірному випадку, як з`ясовано судом вище, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області № 046150016327 від 27.02.2025 позивачу не зараховано до страхового стажу період військової служби з 20.11.1987 по 20.12.1989, до пільгового стажу за Списком №2 – не зараховані періоди згідно довідки від 11.10.2024 № 960205: з 24.05.2000 по 26.11.2001, з 06.05.2005 по 18.02.2008, з 27.01.2021 по 13.06.2024.
Як правильно встановив суд першої інстанції, позивач у періоди з 24.05.2000 по 26.11.2001, з 06.05.2005 по 18.02.2008, з 27.01.2021 по 13.06.2024 працював на ДП «Криворізька теплоцентраль» на посаді електрогазозварника, яка атестована за Списком № 2, що підтверджується відомостями трудової книжки позивача та пільгової довідки від 11.10.2024 №960205, наявними в матеріалах справи.
Стосовно аргументів пенсійного органу щодо змісту вказаної довідки, суд апеляційної інстанції зауважує, що відповідно до статті 44 Закону № 1058-ІV органи пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
Матеріали справи не містять доказів реалізації пенсійним органом його права щодо перевірки обґрунтованості та достовірності довідки від 11.10.2024 №960205 згідно ст. 44 Закону №1058-ІV, що не може слугувати умовою для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист. 
До того ж, вказана довідка від 11.10.2024 №960205 в установленому порядку недійсною не визнана, інформація, яка в ній містяться, в повній мірі узгоджується з відомостями в трудовій книжці. Записи в трудовій книжці щодо періодів роботи позивача виконані чітко, послідовно, сумнівів щодо пільгового характеру роботи позивача не викликають. 
Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що періоди з 24.05.2000 по 26.11.2001, з 06.05.2005 по 18.02.2008, з 27.01.2021 по 13.06.2024 підлягають зарахуванню до пільгового стажу позивача.
Стосовно періоду військової служби позивача, суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно зі статтею 8 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.
З трудової книжки позивача вбачається, що він у період з 20.11.1987 по 20.12.1989 проходив службу в радянській армії, запис до трудової книжки внесений на підставі військового квитка.
Сукупність вказаних документів, враховуючи зміст трудової книжки позивача, дає підстави для висновку, що допущена неточність в перекладі прізвища позивача у військкому квітку не може впливати на зарахування періоду військової служби позивача з 20.11.1987 по 20.12.1989 до його страхового стажу.
Також, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що до страхового стажу позивача підлягає зарахуванню період військової служби з 01.07.2024 по 20.02.2025. Заперечень щодо цього висновку суду апеляційна скарга не містить.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що пенсійнім органом неправильно визначений страховий та пільговий стаж позивача, необхідний для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, тому спірне рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 27.02.2025 року №046150016327 про відмову в призначенні пенсії позивачу є протиправним та підлягає скасуванню, як то правильно зазначено судом першої інстанції.
Суд першої інстанції під час розгляду справи повно дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Передбачені ст.317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні. 
Керуючись ст. 311, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2025 року у справі № 160/9893/25 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк 

суддя Я.В. Семененко 

суддя А.В. Суховаров