Справа № 133/2646/25 
Провадження № 33/801/305/2026
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дурач О. А.
Доповідач: Оніщук В. В.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 березня 2026 року	м. Вінниця	

Суддя Вінницького апеляційного суду Оніщук В. В., з участю секретаря судового засідання Ходакової М. Г., розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 – адвоката Помялової Яни Олександрівни – на постанову Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 10 лютого 2026 року у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Постановою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 10 лютого 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, а також стягнуто в дохід держави судовий збір у розмірі 665,60 грн.
У постанові суду зазначено, що 12 липня 2025 року о 08 год 15 хв за адресою Вінницька обл., Хмільницький р-н, с. Махнівка, автодорога М-21, 244 км, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом - автомобілем «SKODA», державний номерний знак іноземної реєстрації НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, шо не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук та поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, у встановленому законом порядку, водій відмовився на місці зупинки транспортного засобу, велася відеофіксація обставин події на портативні відеореєстратори працівників поліції № 476152 та № 475579, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
При ухваленні оскаржуваної постанови суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП доведена належними та допустимими доказами.
Не погоджуючись із вказаною постановою суду, захисник Крижиновського М. О. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність постанови суду першої інстанції та винесення її за неповного дослідження обставин справи, просила постанову скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що матеріали справи не містять доказів законної зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , що ставить під сумнів й саму подальшу процедуру оформлення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, а зібрані з порушенням процедури докази у справі, в т. ч. протокол серії ЕПР1 № 389057 не може розглядатися як належний доказ по справі та має бути визнаний незаконним.
Працівниками поліції у даному випадку належним чином не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення ОСОБА_1 ПДР України, що свідчить про неправомірність вимог посадової особи національної поліції до водія щодо зупинки транспортного засобу, пред`явлення документів, проходження перевірки на стан сп`яніння.
Долучені до матеріалів адміністративної справи, відеофайли не є безперервними, як того вимагає Інструкція, що є грубим порушенням працівниками національної поліції ст. ст. 19, 32 Конституції України, п. 2 ч. 1 ст. 2, ч. 1 ст. 3, ст. 7, п. 3 ст. 35 Закону «Про Національну поліцію», ст. 251 КУпАП, п. п. 4, 5 Розділу II, п. 2 Розділу VII Інструкції, та свідчить про повну правову необізнаність останніх чинного законодавства України, їх зневагу та повне нехтування правами та законними інтересами ОСОБА_1 , а тому не можуть розглядатися, як належні та допустимі докази у цій справі.
Опис у протоколі: «звужені зіниці», тремтіння пальців, поведінка, що не відповідає обстановці» є суб`єктивною оцінкою поліцейського. Жодного спеціального тестування або фіксації реакції зіниць не проведено. Свідки у судовому засіданні підтвердили відсутність ознак сп`яніння.
Суд першої інстанції в своїй постанові зазначив: «на особу покладається обов`язок доведення відсутності стану сп`яніння», чим порушив презумпцію невинуватості. Такий висновок суперечить ст. 62 Конституції України, ст. 280 КУпАП. Обов`язок доведення вини покладається виключно на орган, який склав протокол.
Окрім того, суд першої інстанції не врахував особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення та обставини справи. Суд формально зазначив, що санкція є імперативною, проте не надав належної оцінки статусу військовослужбовця, не оцінив доказів активної участі у виконанні бойових завдань ОСОБА_1 , не врахував, пояснень свідків та той факт, що позбавлення права керування створює реальну загрозу виконанню оборонних функцій та бойових завдань ОСОБА_1 . 
Окрім того, в день зупинки автомобіля ОСОБА_1 відбувався організований сплав ОСОБА_2 для ветеранів, перед яким проведено персональний огляд учасників на стан алкогольного та наркотичного сп`яніння, в тому числі і ОСОБА_1 . Згідно із інформаційною довідкою від 22 вересня 2025 року №0,1-22/09-25 за підписом лікаря-нарколога ОСОБА_3 та Директора Бо БФ «Відродження Сильних» ОСОБА_4 , ознак алкогольного та/або наркотичного сп`яніння у ОСОБА_1 виявлено не було. 
Позбавлення права керування транспортним засобом, який ОСОБА_1 використовує задля виконання завдань та захисту Батьківщини під час воєнного стану унеможливить належне виконання службових обов`язків щодо здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони.
Також у апеляційній скарзі адвокат ставить питання про поновлення строку на її подання.
В судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції, ОСОБА_1 та його захисник – адвокат Помялова Я. О. апеляційну скаргу підтримали з посиланням на викладені у ній підстави.
Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, доводи його захисника, проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи і дослідивши обставини справи, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Відповідно до положень статті 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
У клопотанні про поновлення строку на подання апеляційної скарги захисник Крижиновського М. О. зазначає, що апеляційна скарга вперше була подана 19 лютого 2026 року в межах строку, встановленого законом, однак постановою суду від 05 березня 2026 року вона була повернута у зв`язку з тим, що адвокатом не було додано витягу з договору про надання правової допомоги, в якому зазначено повноваження адвоката або обмеження його прав на вчинення окремих дій як захисника, засвідченого підписами сторін.
За вказаних обставин, які підтверджуються матеріалами справи, апеляційний суд з метою недопущення порушення прав ОСОБА_1 вважає, що строк на подання апеляційної скарги можливо поновити.
Щодо доводів апеляційної скарги по суті оскарження постанови суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з такого.
Згідно зі статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення в першу чергу зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також чи винна дана особа в його вчиненні і чи підлягає вона адміністративній відповідальності, і лише після цього вирішувати питання про можливість накладення адміністративного стягнення.
Положеннями частини сьомої статті 294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).
Відповідно до положень п. п. 1.1, 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Згідно із пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема - пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану сп`яніння.
Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до змісту статті 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі – Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі – поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. 
Ознаками алкогольного сп`яніння відповідно до пункту 3 Розділу І Інструкції є: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів; порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці.
Ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції відповідно до пункту 4 Розділу І Інструкції є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.
Із аналізу вказаних норм слідує, що підставою для проведення огляду водія транспортного засобу на стан сп`яніння є наявність у поліцейського підстав вважати, що водій перебуває у такому стані на основі виявлених ознак сп`яніння.
Відповідно до пункту 6 Розділу І Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться:
- поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби);
- лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
При цьому згідно із вимогами пункту 11 Розділу ІІ Інструкції у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
За частиною 2 статті 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У результаті дослідження матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено такі обставини.
Відповідно до протоколу серії ЕПР1 № 389057, 12 липня 2025 року о 08 год 15 хв за адресою Вінницька обл., Хмільницький р-н, с. Махнівка, АД М-21, 244 км, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом, автомобілем «SKODA», державний номерний знак іноземної реєстрації НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, шо не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук та поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, у встановленому законом порядку, водій відмовився на місці зупинки транспортного засобу, велася відеофіксація обставин події на портативні відеореєстратори працівників поліції № 476152 та № 475579, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. У протоколі ОСОБА_1 власноруч зазначив «Не згоден» (а. с. 2). 
Від надання письмових пояснень ОСОБА_1 відмовився (а. с. 5).
У направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції зазначено, що 12 липня 2025 року ОСОБА_1 був направлений на огляд до медичного закладу у зв`язку із виявленими ознаками сп`яніння: звужені зіниці очей, які не реагують на світло; виражене тремтіння пальців рук; поведінка, що не відповідає обстановці (а. с. 3).
До матеріалів справи також долучені відеозаписи з нагрудних камер поліцейських, на яких зафіксовано як о 08 год 21 хв поліцейські зупиняють та підходять до автомобіля «SKODA», державний номерний знак іноземної реєстрації НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 . Поліцейський представляється, повідомляє про відеофіксацію подій. Повідомляє причину зупинки – невикористання ременя безпеки під час руху. ОСОБА_1 відповідає, що тільки виїхав із заправки і забув пристібнутися, просить пробачити його на перший раз та повідомляє, що їде на сплав по Південному Бугу.
Поліцейський просить пред`явити посвідчення водія, документи на автомобіль та перевіряє їх. Також поліцейський запитує чи ОСОБА_1 є військовим, перевіряє військово-облікові документи, проводить огляд автомобіля. 
О 08 год 25 хв працівник поліції запитує у ОСОБА_1 чи він не вживав заборонених речей, ОСОБА_1 відповідає, що ні. Поліцейський запитує чи готовий ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я, на що він повідомляє, що готовий, однак поспішає на сплав і у нього вже є справа за ст. 130 КУпАП. Поліцейський запитує чому ОСОБА_1 тоді відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння. ОСОБА_1 відповідає, що відмовився, тому що його зупинили ні за що. 
О 08 год 27 хв поліцейський запитує у ОСОБА_1 , що у нього з очима. Той відповідає, що спав сьогодні тільки 2 години. 
О 08 год 28 хв поліцейський повідомляє ОСОБА_1 , що у нього наявні ознаки сп`яніння, проводить візуальний огляд, перевіряє реакцію зіниць ОСОБА_1 на світло за допомогою ліхтарика та встановлює відсутність реакції.
О 08 год 29 хв поліцейський пропонує ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я. ОСОБА_1 знову повідомляє, що він поспішає на сплав. Починає поводитися зухвало, вживає лайку. 
О 08 год 30 хв поліцейський знову пропонує пройти огляд, ОСОБА_1 знову відмовляється. 
О 08 год 31 хв працівник поліції роз`яснює наслідки відмови від проходження огляду на стан сп`яніння. ОСОБА_1 знову починає лаятися, зневажливо висловлюватися в бік працівників поліції. Поліцейський просить ОСОБА_1 знайти тверезого водія.
О 08 год 36 хв ОСОБА_1 намагається самовільно залишити місце зупинки. Працівники поліції починають переслідування транспортного засобу.
О 08 год 38 хв поліцейські наздоганяють автомобіль під керуванням ОСОБА_1 . Той продовжує конфліктувати із працівниками поліції. Поліцейський складає адміністративні матеріали.
О 09 год 32 хв поліцейський ознайомлює ОСОБА_1 зі складеним протоколом за ч. 1 ст. 130 КУпАП, роз`яснює йому його права, пропонує надати письмові пояснення. Від надання пояснень ОСОБА_1 відмовляється.
Таким чином доводи апеляційної скарги повністю спростовуються наявними у матеріалах справи належними та допустимими доказами.
Доводи апеляційної скарги про незаконність зупинки ОСОБА_1 працівниками поліції апеляційний суд відхиляє, оскільки такі спростовуються відеозаписом, де зафіксовано повідомлення поліцейським причини зупинки, а саме порушення ОСОБА_1 п. 2.3.в. ПДР України, що він особисто підтвердив.
Також безпідставними є покликання захисника на небезперервність долученого до матеріалів справи відеозапису, адже у справі наявні три відеозаписи із трьох нагрудних камер поліцейських, на яких повно та послідовно зафіксовано події від моменту зупинки ОСОБА_1 до складення відповідних адміністративних матеріалів та ознайомлення ОСОБА_1 із ними.
Таким чином наявні у справі відеозаписи є належними та допустимими доказами.
Апеляційний суд зауважує, що Інструкцією передбачені повноваження працівників поліції виявляти відповідні ознаки наркотичного сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, саме шляхом візуального огляду особи, а факт перебування у відповідному стані встановлюється виключно лікарем або іншим уповноваженим медичним працівником закладу охорони здоров`я.
За встановлених обставин, апеляційний суд виснує, що працівники поліції після виявлення у ОСОБА_1 та оголошення йому ознак сп`яніння неодноразово пропонували йому пройти відповідний огляд, забезпечивши йому реальну, об`єктивну можливість реалізувати свій обов`язок та пройти огляд у встановленому законом порядку, однак він такого обов`язку не виконав, надавши категоричну відмову.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції порушив презумпцію невинуватості ОСОБА_1 , зазначивши у постанові: «на особу покладається обов`язок доведення відсутності стану сп`яніння» є надуманими та вирваними із контексту, адже суд у постанові наголосив на обов`язковості проходження огляду водієм у разі виявлення у нього ознак того чи іншого сп`яніння.
Суд не бере до уваги надану стороною захисту інформаційну довідку від 22 вересня 2025 року №0,1-22/09-25 за підписом лікаря-нарколога ОСОБА_3 та Директора Бо БФ «Відродження Сильних» ОСОБА_4 (а. с. 35), відповідно до якої в ході візуального огляду ОСОБА_1 , що відбувся 12 липня 2025 року перед виїздом на захід, організований БФ «Відродження Сильних» – «Сплав Південним Бугом», ознак алкогольного та/або наркотичного сп`яніння у ОСОБА_1 виявлено не було, оскільки зазначені у ній відомості не спростовують наявність виявлених у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння на момент його зупинки працівникам поліції 12 липня 2025 року о 08 год 21 хв на 244 км АД М-21 у с. Махнівка Хмільницького р-ну Вінницької обл.
Доводи апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції особи правопорушника при визнанні його винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд вважає необґрунтованими. 
Так, відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачене безальтернативна міра відповідальності за вчинене правопорушення у виді накладення штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами.
Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення накладене судом з додержанням вимог ст. 33 КУпАП України, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеня його вини та в межах санкції частини статті за дане правопорушення. 
Чинний в Україні Кодекс про адміністративні правопорушення не містить положення про призначення адміністративного стягнення нижче від найнижчої межі, передбаченої законом за конкретне правопорушення.
При цьому суд наголошує, що Кримінальним кодексом України та Кодексом України про адміністративні правопорушення передбачена відповідальність за правопорушення різного ступеню суспільної небезпечності, відтак застосування аналогії кримінального закону при призначенні покарання за вчинення адміністративного правопорушення не відповідає ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Таким чином, апеляційний суд не вбачає підстав не накладати на ОСОБА_1 додаткове стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом.
Факт проходження ОСОБА_1 військової служби не може слугувати підставою для звільнення від встановленої законом відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.
Апеляційний суд зауважує, що за встановлених обставин вчинене ОСОБА_1 порушення правил дорожнього руху могло спричинити тяжкі наслідки, адже є грубим та потенційно небезпечним як для самої особи, яка керує транспортним засобом, що є джерелом підвищеної небезпеки, так і для інших учасників дорожнього руху.
Ураховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, зводяться до незгоди із ними, спрямовані виключно на уникнення встановленої законом відповідальності та факту відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння на законну вимогу поліцейського не спростовують.
У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 26 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі. 
Апеляційний суд вважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовані повно та об`єктивно, вина ОСОБА_1 доведена повністю, а його дії за ч. 1 ст. 130 КУпАП кваліфіковані правильно, тому твердження скаржника про відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є надуманими та безпідставними.
Строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ст. 38 КУпАП, не пропущені.
Ураховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, тому її слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.

Керуючись ст. ст. 245, 280, 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в :

Поновити ОСОБА_1 строк на подання апеляційної скарги на постанову Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 10 лютого 2026 року.
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 – адвоката Помялової Яни Олександрівни – залишити без задоволення.
Постанову Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 10 лютого 2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького
апеляційного суду         В. В. Оніщук