СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 року м. Харків Справа № 922/3667/25 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Гребенюк Н.В. , суддя Слободін М.М.,
розглянувши в порядку спрощеного (без виклику представників сторін) провадження апеляційну скаргу ФОП Алексенко Карини Олександрівни (вх. №17 Х/1) на додаткове рішення ухвалене Господарським судом Харківської області у складі судді Добрелі Н.С. 24.12.2025 без виклику учасників у справі №922/3667/25 
за позовом Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради
до Фізичної особи-підприємця Алексенко Карини Олександрівни 
про стягнення коштів

УСТАНОВИВ:
Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до ФОП Алексенко К.О., в якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість з орендної плати станом на січень 2025 у розмірі 88253,29грн, пеню за період з листопада 2022 до серпня 2023 у розмірі 23320,92грн, а також судові витрати.
Підставами позову є невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної сплати орендної плати.
Також у позові було зазначено, що попередній орієнтовний розрахунок судових витрат, які позивач очікує понести у зв`язку із розглядом справи, складається з суми сплаченого судового збору за подання позовної заяви, а також витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 10.12.2025 у справі №922/3667/25 в позові відмовлено частково.
Стягнуто з ФОП Алексенко Карини Олександрівни на користь Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради пеню в розмірі 5370,10грн та витрати зі сплати судового збору в розмірі 466,36 грн.
Провадження у справі №922/3667/25 в частині позовних вимог про стягнення заборгованості з орендної плати в розмірі 88253,29грн закрито на підставі пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України.
В решті позову відмовлено.
16.12.2025 до Господарського суду Харківської області через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" від Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради надійшла заява про ухвалення додаткового рішення (від 16.12.2025 вх.№29417/25), в якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 16000,00 грн.
Додатковим рішенням Господарського суду Харківської області від 24.12.2025 у справі №922/3667/25 заяву Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради задоволено частково.
Стягнуто з ФОП Алексенко Карини Олександрівни на користь Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн.
Суд першої інстанції зазначив, що з огляду на нескладність справи та шаблонність позовної заяви, затрачений адвокатом час на надання таких послуг (підготовка цієї справи до розгляду в суді першої інстанції не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи, нормативно-правове регулювання спірних правовідносин докорінно не змінювалось, складання позову та відповіді на відзив не вимагало вивчення та аналізу великого обсягу матеріалів, тому з урахуванням заяви відповідача про зменшення розміру витрат на правову допомогу, розумним та пропорційним за висновками суду є стягнення 4 000,00 грн. 
04.01.2026 ФОП Алексенко К.О. звернулась до Східного апеляційного господарського суду через підсистему "Електронний суд" з апеляційною скаргою, в якій просить суд:
1. Прийняти апеляційну скаргу до розгляду. 
2. Скасувати додаткове рішення господарського суду Харківської області від 24.12.2025р. по справі № 922/3667/25 в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3 800 грн. та в цій частині відмовити в задоволенні заяви. Залишити до стягнення витрати в розмірі 200 грн.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд не застосував положення п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України та не зменшив суму витрат, що підлягає стягненню на користь позивача пропорційно задоволеним позовним вимогам, через що невірно вирішив спір, огляду на що, на переконання відповідача, спірне додаткове рішення підлягає частковому скасуванню.
Так, апелянт зазначає, що розмір заявлених позовних вимог складав 111574,20грн, розмір задоволених позовних вимог склав 5370,10грн, що становить 4,8 відсотків від ціни позову. 
Отже, апелянт вважає, що додаткове рішення прийняте судом без врахування норм процесуального права які підлягали обов`язковому застосуванню в даних правовідносинах.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями Східного апеляційного господарського суду від 05.01.2026 справу №922/3667/25 передано на розгляд суду у складі колегії суддів: головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Гребенюк Н.В., суддя Слободін М.М.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 06.01.2026 витребувано у Господарського суду Харківської області матеріали справи №922/3667/25.
Відкладено вирішення питань щодо руху апеляційної скарги ФОП Алексенко К.О. на додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 24.12.2025 у справі №922/3667/25 до надходження матеріалів справи.
13.01.2026 справа №922/3667/25 надійшла до Східного апеляційного господарського суду.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 14.01.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФОП Алексенко К.О. на додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 24.12.2025 у справі №922/3667/25; установлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі; установлено строк до 04.02.2026 для подання заяв та клопотань.
Разом з цим суд зазначив, що відповідно до ч. 10 ст. 270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Враховуючи, що додаткове рішення є невід`ємною частиною основного судового рішення, беручи до уваги те, що розгляд справи в суді першої інстанції (з урахуванням малозначності) здійснювався в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги ФОП Алексенко К.О. на додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 24.12.2025 у справі №922/3667/25 без повідомлення учасників справи.

29.01.2026, тобто у межах встановленого судом строку, позивач через підсистему Електронний суд направив до суду відзив на апеляційну скаргу (зареєстрований судом 30.01.2026), в якому просить суд залишити додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 24.12.2025 у справі №922/3667/25 без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Позивач не погоджується з доводами апелянта та зазначає, що рішенням від 10 грудня 2025 у справі № 922/3667/25 Господарський суду Харківської області закрив провадження в частині стягнення заборгованості з орендної плати в розмірі 88253,29 грн та частково задовольнив позовну вимогу про стягненні пені в  розмірі 5370,10 грн, а також витрат зі сплати судового збору в розмірі 466,36 грн.
Позивач зазначає, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Поряд з цим, згідно ч. 3 ст. 130 ГПК України, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача. З урахуванням наведеного позивач вважає, що судом першої інстанції було законно вирішено питання про судові витрати, враховуючи закриття провадження в частині позовних вимог та часткову відмову в позові.
Також за текстом відзиву зазначено, що орієнтовний розрахунок судових витрат, які позивач очікує понести у зв`язку із розглядом справи, становлять витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн.
До відзиву додано ордер на надання правничої допомоги Управлінню комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, зокрема, в Східному апеляційному господарському суді, адвокатом АБ "АНТОНА НОВАКОВА" Мамалуй Марією Олександрівною (зазначена представниця позивача за її клопотанням від 20.01.2026 отримала доступ до електронної справи №922/3667/25 в підсистемі "Електронний суд").
Східний апеляційний господарський суд зауважує, що відповідно до ч. 4 ст. 263 ГПК України до відзиву додаються докази надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.
Всупереч наведеної норми, позивачем до відзиву не додано доказів направлення відзиву на апеляційну скаргу на адресу відповідача (ФОП Алексенко К.О.), а тому такий відзив не приймається судом до уваги.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Разом з тим, аналіз ч. 3 ст. 263 ГПК України свідчить, що відсутність відзиву на апеляційну скаргу або неприйняття його судом до уваги з будь-яких причин не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції по суті заявлених вимог на підставі наявних у справі доказів.
Судом апеляційної інстанції було вжито всіх можливих заходів задля повідомлення учасників процесу про хід розгляду справи, витримано терміни, які суд вважає достатніми для можливості реалізації сторонами своїх процесуальних прав.
Клопотань від учасників справи про розгляд справи з їх повідомленням (викликом) до суду апеляційної інстанції не надійшло.
Згідно ч. 1 ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Відповідно до частини 2 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 2 наведеної статті передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Розглянувши матеріали господарської справи, доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Східний апеляційний господарський суду дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги враховуючи наступне.
Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно із частиною 1 статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Визначення договору про надання правової допомоги міститься в пункті 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", згідно з яким договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Відповідно до статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Згідно із статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати суду при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Зокрема, згідно із положеннями частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Отже, в силу приписів наведених вище норм, для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.
Відповідно до положень частин 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України у разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Виходячи зі змісту наведених положень статті 126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, що узгоджується з принципом змагальності сторін.
Тобто у розумінні цих норм процесуального права зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу з власної ініціативи. Такий висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.
Разом з тим у частині 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу, та не покладати такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:
1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;
2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат, понесених нею на правову допомогу повністю або частково - керуючись критеріями, що визначені частинами 5 - 7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або чи заявлення неспівмірно нижчою суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами.
Сукупний аналіз норм процесуального кодексу, якими врегульовано питання критеріїв визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу (статті 126, 129 Господарського процесуального кодексу України), дає підстави дійти висновку, що вирішення питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу по суті (розміру суми витрат, які підлягають відшкодуванню) є обов`язком суду, зокрема, шляхом надання оцінки доказам поданим стороною із застосуванням критеріїв визначених у статті 126 та частинах 5 - 7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Такий обов`язок у кожному конкретному випадку реалізовується на засадах змагальності та рівності сторін, шляхом надання сторонам можливості надати свої міркування/заперечення. За наслідками оцінки обставин справи і наведених учасниками справи щодо цього питання обґрунтувань та дослідження поданих стороною доказів за правилами статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд і ухвалює рішення в цій частині.
В пунктах 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19 зазначено, що нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову з урахуванням складності та значення справи для сторін.
Також відповідно до усталеної практики Верховного Суду суд, вирішуючи питання про судові витрати та своєчасність подання доказів понесених додаткових витрат на професійну правничу допомогу, повинен враховувати, що:
- не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, а тому, вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та від 16.11.2022 у справі №922/1964/21);
- при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20, постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц);
- суд зобов`язаний оцінити розмір адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (позиція викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі №916/2102/17, від 25.06.2019 у справі №909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі №922/928/18, від 30.07.2019 у справі №911/739/15 та від 01.08.2019 у справі №915/237/18).
У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.11.2023 у справі №914/2355/21 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Таким чином у вирішенні заяви сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суд керуючись принципами пропорційності та справедливості, закріпленими у статтях 2 та 15 Господарського процесуального кодексу України має обов`язок дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
Подані стороною докази на підтвердження її витрат підлягають оцінці як з точки зору відповідності цих дій вимогам законодавства (вимогам статей 123, 124, 126, 129 Господарського процесуального кодексу України), так і їх спрямованості на забезпечення права сторони (на користь якої ухвалене судове рішення) на відшкодування судових витрат.
Із урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо.
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 16000,00грн позивачем до матеріалів справи надані наступні документи:
- договір про надання послуг з адвокатської діяльності від 31.12.2024 №47 (далі - Договір), укладений між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради як замовником та АБ "АНТОНА НОВАКОВА" як виконавцем, згідно умов якого виконавець зобов`язався протягом терміну дії цього Договору надати замовнику послуги з юридичного консультування та юридичного представництва (послуг з адвокатської діяльності, пов`язаної із наданням правничої допомоги з питань, що виникають в діяльності замовника), а також забезпечення здійснення представництва та надання інших видів правової (правничої) допомоги;
- ордер на надання правничої (правової) допомоги від 28.04.2025 серії АХ №1255989 виданий АБ "АНТОНА НОВАКОВА" адвокату Мамалуй М.О.;
- лист-доручення Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради від 18.08.2025 №6628, за яким останнє просило АБ "АНТОНА НОВАКОВА" здійснити заходи щодо стягнення заборгованості з орендної плати та пені з ФОП Алексєнко К.О. у судовому порядку;
- витяг з акту здавання-приймання наданих послуг (надання правничої допомоги) від 29.09.2025 №24 за Договором на суму загальну суму 230500,00грн, зі змісту якого вбачається, що АБ "АНТОНА НОВАКОВА" був наданий наступний вид правничої допомоги, зокрема, підготовка та подання до суду позовної заяви та відповідних матеріалів (додатків) відносно ФОП Алексєнко згідно заявки замовника від 18.08.2025 №6628 в обсязі п`яти годин на суму 10000,00грн;
- витяг з акту здавання-приймання наданих послуг (надання правничої допомоги) від 15.12.2025 327 за Договором на загальну суму 315000,00 грн, зі змісту якого вбачається, що АБ "АНТОНА НОВАКОВА" був наданий наступний вид правничої допомоги, зокрема, підготовка та надання до суду відповіді на відзив у справі №922/3667/25 відносно ФОП Алексєнко згідно заявки замовника від 18.08.2025 №6628 в обсязі трьох годин на суму 6000,00грн.
Умовами Договору сторонами погоджена ставка за годину наданих послуг у розмірі 2000,00грн без ПДВ.
Відповідач в суді першої інстанції у запереченнях на заяву позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу зауважувала на неврахуванні позивачем положень п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України, яким передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та просила суд зменшити розмірі заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу до 200,00 грн, обґрунтовуючи клопотання тим, що заявлена адвокатом витрата часу у розмірі 5 годин на підготовку позовної заяви є явно завищеною та не відповідає реальному обсягу наданих послуг. Аналогічно, витрачення трьох годин на складання відповіді на відзив, який за своїм обсягом вмістився на одну сторінку і фактично не містив ніякого правового аналізу, а лише повторював загальні стандартні формулювання, є очевидним штучним завищенням обсягу виконаних робіт. Враховуючи високу кваліфікацію адвоката та наявність у нього напрацьованої правової позиції у даній категорії справ, складання таких типових процесуальних документів об`єктивно не могло потребувати зазначеного часу. Отже, стягнення витрат у заявленому розмірі на думку відповідача суперечить принципу співмірності та справедливості розподілу судових витрат, покладаючи на відповідача необґрунтований фінансовий тягар.

У вирішенні питання щодо витрат Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації за рахунок відповідача, колегія суддів враховує, що відповідна справа є малозначної у розумінні приписів ГПК, складання позовної заяви та відповіді на відзив не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи, додані докази є типовими для договорів оренди; нормативно-правове регулювання спірних правовідносин докорінно не змінювалось, складання позову не вимагало вивчення та аналізу великого обсягу матеріалів, сам позов є шаблонним; текст позовної заяви фактично викладений на 6 аркушах, а відповіді на відзив - на трьох аркушах; розрахунки до позову складалися самим Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, а не його адвокатом.
Доводи апелянта про те, що суд не застосував положення п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України та не зменшив суму витрат, що підлягає стягненню на користь позивача пропорційно задоволеним позовним вимогам, враховуючи часткове задоволення позову на суму 5370,10грн, що становить 4,8 відсотків від ціни позову, з урахуванням того, що розмір заявлених позовних вимог складав 111574,20грн, відхиляються судом враховуючи таке.
Позовна заява у даній справі подана у зв`язку з невиконання відповідачем договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної сплати орендної плати, внаслідок чого утворилась заборгованість перед позивачем, яка станом на січень 2025 складає 88253,29грн, та нарахованої пені за період з листопада 2022 до серпня 2023 у розмірі 23320,92 грн.
Після подання позову відповідач подала до суду першої інстанції відзив, в якому зазначила, що визнає свій обов`язок зі сплати орендної плати та зазначила про повну сплату заборгованості в розмірі 88253,29грн, у зв`язку із чим суд закрив провадження у справі в цій частині вимог на підставі пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України ( у зв`язку з відсутністю предмету спору).
Також, посилаючись на обставини, котрі не залежали від її воли, відповідач просила суд зменшити розмір заявленої до стягнення пені на 99,99%. 
Перевіривши правильність здійсненого позивачем розрахунку пені за Договором судом встановлено, що позивачем допущена помилка, а саме не враховані положення частини шостої статті 232 ГК України (який втратив чинність 28.08.2025), згідно з якими нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Суд першої інстанції здійснив перерахунок пені, та зазначив, що її арифметично правильний загальний розмір становить 21480,38 грн. В іншій частині (1840,54 грн) пеня нарахована безпідставно.
Також, об`єктивно оцінивши обставини даної справи, за наслідками розгляду клопотання відповідача про зменшення розміру пені, суд зменшив розмір пені, який підлягає стягненню з відповідача, на 75% до 5370,10 грн. Таке зменшення розміру штрафних санкцій за висновками суду є розумним та оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків як для позивача, так і для відповідача.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивача шляхом стягнення з відповідача на користь позивача пені в розмірі 5370,10грн, в іншій частині пені (16110,28грн) суд відмовив; в частині стягнення заборгованості з орендної плати в розмірі 88253,29грн провадження у справі було закрито у зв`язку з відсутністю предмета спору.
Східний апеляційний господарський суд звертає увагу апелянта на те, що суд фактично відмовив у задоволенні пені в розмірі 1840,54грн, як безпідставно нарахованої. Пеня в розмірі 21480,38 є обґрунтованою. Проте суд, скориставшись наданими йому правом, з урахуванням балансів інтересів сторін зменшив розмір пені на 75%.
Зменшення пені судом не свідчить про необґрунтованість позовних вимог.
Отже, з загального розміру заявлених вимог 111574,20грн суд визнав необґрунтованими позовні вимоги в розмірі 1840,54грн, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості з орендної плати судом не розглядались у зв`язку із сплатою відповідачем суми боргу в повному обсязі після подання до суду позову, та провадження за якими було закрито. 
Поряд з цим, згідно ч. 3 ст. 130 ГПК України, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.
Східний апеляційний господарський суд також враховує, що як у відзиві на позов, так і в запереченнях на заяву про ухвалення додаткового рішення відповідач посилалась на неспіврозмірність заявленого до стягнення розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи з обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, який на її переконання не відповідає критеріям розумності та справедливості.
З урахуванням заперечень, ФОП Алексенко К.О. просила суд зменшити розмір витрат на правову допомогу, який підлягає стягненню з відповідача до 200 (двухсот) гривень.
За наведених обставин, Східний апеляційний господарський суд вважає, що місцевий господарський суд з урахуванням заяви відповідача про зменшення розміру витрат на правову допомогу, дійшов обґрунтованого висновку, що розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу, який підлягає відшкодуванню відповідачем, становить 4000грн, який в даному випадку відповідає критеріям розумності та співмірності, враховуючи принципи співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи, обсягом та змістом наданих адвокатських послуг і виконаних робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг),
При цьому, колегією суддів враховано положення п. 3 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, згідно якого судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, однак, враховуючи що заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу загалом були зменшені судом в 4 рази - до 4000,00 грн, апеляційний суд не вбачає обґрунтованих підстав для додаткового зменшення вказаної суми судових витрат, з огляду на наведені вище положення законодавства.
Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ч.4 ст.11 ГПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Пронін проти України", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації") одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. 
Колегія суддів зазначає, що аргументи ФОП Алексенко К.О. були почуті, але доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає додаткове рішення від 24.12.2025 у даній справі обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального та процесуального права та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи, підстав для його скасування не вбачається. 
Доводи апеляційної скарги ФОП Алексенко К.О. не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, зважаючи на що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 24.12.2025 у справі №922/3667/25 підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст. 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд
УХВАЛИВ: 
Апеляційну скаргу ФОП Алексенко К.О. залишити без задоволення.

Додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 24.12.2025 у справі №922/3667/25 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення; порядок і строки оскарження постанови передбачені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя І.А. Шутенко

Суддя Н.В. Гребенюк 

Суддя М.М. Слободін