Справа № 367/14367/25
Провадження №2/367/3014/2026

РІШЕННЯ
Іменем України

16 квітня 2026 року Ірпінський міський суд Київської області в складі
судді Карабаза Н.Ф.,
за участю секретаря Зайцевої А.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ірпінь цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, зазначивши, що 11 липня 2008 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 21 лютого 2022 року був розірваний. Сторони мають від шлюбу двох спільних дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач має у своїй власності приватний будинок загальною площею 183,8кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Вона у своїй власності не має об`єктів нерухомого майна. Місце проживання дітей зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому, з грудня 2020 року і по сьогоднішній день діти проживаю разом із мамою - позивачкою по справі, на сьогоднішній день вона орендує квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Вартість оренди вказаної квартири, у відповідності до договору оренди, становить суму грошових коштів у розмірі 12 500,00 грн. у період з квітня по вересень та 12 000,00 грн. у період з жовтня по березень. Діти навчаються у Бучанському ліцеї № 5. Фактично, з моменту розірвання шлюбу і станом на сьогоднішній день, діти перебувають майже на повному її утриманні. Так, відповідач від початку 2022 року і до літа 2022 року взагалі не сплачував грошові кошти на утримання дітей. Далі, до вересня 2024 року, перерахування були непостійні та складали не більше 3000 грн. на місяць, час від часу відповідач не сплачував кошти по кілька місяців. Починаючи з вересня 2024 року виплати набули більш менш стабільного характеру та дещо збільшилися суми таких виплат, при цьому вказаних коштів, в переважній більшості випадків, все одно не вистачало на утримання дітей. Витрати на дітей складаються з витрат на продукти харчування, одяг та взуття, оренду помешкання, лікарів та ліки, освітні процеси, додаткові заняття, відвідування гуртків, оздоровчі табори, послуги перукаря, просвітницькі заходи та транспортні витрати. З розрахунку на утримання двох дітей щомісячно необхідно мати суму грошових коштів в розмірі 57 864,83 грн. Тобто 50% від вказаної суми, що складає 28932,42грн. має сплачувати відповідач. Свою здатність щомісяця нести витрати на утримання дітей у зазначеному розмірі вона підтверджує відомостями про свої доходи. Просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітніх синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді твердої грошової суми у розмірі 28 932,42 грн. (двадцять вісім тисяч дев`ятсот тридцять дві гривні 42 копійки) щомісяця, починаючи від дня пред`явлення цього позову і до досягнення дітьми повноліття та стягнути з відповідача понесені витрати на правову допомогу у розмірі 9 898,88 грн.
Представником відповідача ОСОБА_2 – адвокатом Лисенко С.М. через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач вважає, що посилання позивача на період часу до розірвання шлюбу та пред`явлення цього позову не має жодного правового значення вирішення спору, оскільки, спір виник зараз з моменту пред`явлення позову, твердження позивачки про не надання фінансової підтримки та інші обставини не підтверджені доказами, а отже не можуть братися судом до уваги. Вважає, що позивачем безпідставно в розрахунок платежів по аліментам включено суми, які є додатковими витратами на утримання дітей і не можуть бути аліментами. Зокрема мова йде про витрати на лікарів та ліки, додаткові заняття та гуртки, оздоровчі табори, послуги перукаря, пізнавальні (просвітницькі )заходи, транспортні витрати. Так, відповідач не заперечує, що діти мають отримувати достатні аліменти для їх гармонійного розвитку та життя, в той же час ці виплати не повинні бути надмірними та обтяжливими для платника аліментів. Саме тому, відповідач не оспорює, що витрати зазначені позивачем такі як оренда житла, комунальні послуги, продукти харчування та одяг є базовими потребами і, якщо позивач вважає, що наведеного розрахунку достатньо для утримання дітей, то відповідач з цим погоджується. Зазначає, що додаткові витрати не є коштами, спрямованими на утримання дитини, і сплачуються лише у зв`язку із настанням в житті дитини особливих обставин. Тобто витрати на лікування, додаткові заняття з англійської та математики, заняття з футболу та шахів, на оздоровчі табори не є аліментними витратами і підлягають стягненню окремо від аліментів. При тому, що діти ще не мають захворювань і не хворіли на ті захворювання, які вона зазначає в позовній заяві (витрати на лікарів (вузького профілю/стоматолог), ліки на постійній основі, ліки в під час міжсезонних захворювань на ГРВІ. З наданих суду доказів не вбачається, що діти відповідача мають хронічні і невиліковні захворювання, які потребують постійних витрат на лікування. Доказів того, що діти повинні двічі на рік відвідувати стоматолога саме в клініці "Antoniuk Dentalclinic" до позову не надано. Також до позову не надано жодного доказу, чому діти постійно повинні приймати жарознижувальні ліки — "Нурофен" і краплі для носа та інші ліки. "Призначення" позивачем ліків дітям без погодження їх з лікарем не є правильним по відношенню до дітей. Доказів того, що шкільної програми для розвитку дітям не достатньо позовна заява не містить. В позові відсутні докази того, що діти відвідували додаткові заняття з математики та англійської раніше і будуть відвідувати їх в майбутньому. Також заняття з футболу та шахів є розвитком додаткових здібностей дитини. Крім того, в позові відсутні докази того, що діти відвідували ці заняття раніше і будуть відвідувати їх в майбутньому до досягнення 18 років саме з такою періодичністю та з таким розміром витрат. Тобто спрогнозувати скільки часу діти будуть цим займатися невідомо, а аліменти будуть сплачуватись до досягнення дітьми 18 років. Що стосується витрат на друковані книжки, фонд школи/класу зазначає наступне. Навчання в школі є безкоштовним. Отже позивачка фактично бажає стягнути кошти на неправомірну вигоду, що суперечить самій суті аліментів, оскільки ці кошти належать дітям, а не викладачам чи іншим особам. Необхідність відпочинку в оздоровчих таборах має визначатися обома батьками, а не безальтернативно матір`ю дітей. Від можливостей батьків, в більшій мірі, і буде залежати в яких закладах будуть відпочивати діти. Саме тому в цій частині слід орієнтуватися на обопільну згоду батьків в таких заходах, які повинні визначити заклад спільно, погодити витрати на дітей та мати можливість їх сплатити. Визначити наперед чи буде можливість в майбутньому витрачати такі витрати на оздоровчі табори відсутня. А тому включення та стягнення в складі аліментів витрат на відпочинок дітей в таборах не може бути здійснено. Такі витрати є додатковими витратами на дітей і мають стягуватись в іншому порядку, що прямо передбачений ст. 185 СК України. Крім того, не надано позивачем і жодного належного доказу про здійснення витрат на щомісячні перукарські послуги, отже в цій частині позов є не обґрунтованим. Хоча відповідач вважає, що такі витрати можуть мати місце не щомісячно, а раз на два місяці. Щодо пізнавальних заходів, то тут позивачкою не надано доказів відвідування таких заходів з періодичністю двічі на місяць за попередні періоди, зокрема з 2020 року. Чи відвідують діти такі заходи наразі також не відомо. Хоча це не позбавляє права дітей особисто звернутися до батька та узгодити це питання. А з урахуванням того, що жодного доказу витрат на ці заходи не надано, то і стягувати їх підстав немає. Щодо транспортних витрат. Ліцей, де навчаються діти, знаходиться через дорогу від місця їх проживання, лікарня в пішій доступності по вул. Енергетиків, через дорогу від якої знаходиться будинок. Всі інші потрібні дітям установи також знаходяться в центральній частині міста Буча, тобто на відстані 10-15 хвилин пішки до будь-якого закладу. Таким чином не зрозуміло, про які транспортні витрати йде мова. В цій частині позов нічим не підтверджений і є необґрунтованим. Таким чином, з усіх заявлених витрат безумовно необхідними та обов`язковими можуть бути: витрати на проживання, їжу, одяг. На думку позивача на утримання дітей на кожного з батьків 12704,17грн. ця сума буде достатньою для задоволення потреб дітей, а в разі виникнення додаткових витрат, їх покриття слід вирішувати в кожному випадку індивідуально. Щодо доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог. Поданий договір оренди квартири, хоча за формою і відповідає договорам такого виду, однак при перевірці його викликає сумніви в достовірності обставин, які має підтверджувати. До договору не долучено доказів того, що другий співвласник зазначеної орендованої позивачкою квартири ОСОБА_5 надав свою згоду на укладення цього договору, а отже підстав вважати, що вказана оренда відбувається насправді немає. Крім того, на сумнівність договору вказує та обставина, що в п. 1.1. останнього вказана площа квартири 64 кв.м., в той же час в ДРРП площа квартира вказана 51,1кв.м., тобто має місце суттєва розбіжність, яка не могла виникнути внаслідок незначної перебудови. Таким чином, вказаний договір викликає сумнів в його достовірності і не підтверджує факт оренди цієї квартири. Більше того, до позову не долучено жодного доказу оплати орендної плати, а також оплати комунальних послуг, розмір яких позивачка бажає включити до складу аліментів. Що стосується довідки від 28.04.2025 № 01-213 щодо місця навчання дітей. Вона не є актуальною на сьогоднішній день. Чи продовжують діти навчатися в цьому закладі в 2025-2026 навчальних роках невідомо. Вказана довідка не підтверджує факту того, що матір несе витрати на оплату внесків на книжки, фонд класу, тощо. Тобто вказана довідка лише свідчить про те, що діти навчаються і все. Розмір та періодичність витрат, зазначених позивакою вона не підтверджує. Подані до позову платіжні інструкцій, підтверджують факт того, що батько переказує кошти на утримання дітей. Подані позивачкою чеки на придбання дитячого одягу та взуття не дають можливості ідентифікувати, що саме це за одяг, чи був він отриманий позивачкою, чи є в дітей придбаний одяг, чи потрібен був дітям саме цей одяг, для чого він, якого сезону та інші питання, які є важливими для вирішення цього спору. Тобто сам по собі чек є, але він не дає можливості пов`язати позивача та дітей з задоволенням потреб саме цих дітей і з конкретними речами та одягом. Вони не підтверджують, що витрати були пов`язані саме з інтересами дітей і без них неможливо було обійтись. Вказані чеки не ідентифікують ні покупця, ні продавця, не дають можливості пов`язати їх з задоволенням потреб дітей. Крім того, витрати на побутову техніку в розмірі понад 42000 грн. свідчать про суттєві і значні витрати, тобто це могли бути речі, які не потрібні були дітям, або якщо потрібні, то ким це було визначено і чому без них не можна було прожити. Тобто суми витрат викликають більше питань, ніж відповідей і не свідчать, що ці витрати були здійснені в інтересах дітей та для задоволення їх потреб. Що стосується доходів позивача, то це лише свідчить про її задовільний фінансовий стан та достатні фінансові можливості надати дітям більше за базові потреби. Однак це не означає, що всі витрати повинен сплачувати відповідач, і оскільки аліменти — це не покриття половини всіх витрат батька або матері, це кошти на утримання дітей. Якщо в одного з батьків є більші фінансові можливості, то це не повинно призводити до того, що другий з батьків буде в постійних боргах по виплаті аліментів. Що стосується твердження позивача про набуття відповідачем у власність житлового будинку в АДРЕСА_3 . Так, вказаний будинок відповідач набув 22.08.2006 на підставі договору дарування, а внесення відомостей в ДРРП відбулося 19.09.2025. В той же час, сама позивачка, маючи достатні доходи може придбати житло, однак не робить цього. Вказаний факт не має бути вирішальним для цієї справи, оскільки набуття майна відбулося за довго до народження дітей та розгляду цієї справи. З наданих позивачем доказів немає жодного, який би свідчив про здійснення нею витрат на утримання дітей. Всі надані докази є непереконливими, окремі сумнівними. За таких обставин, вважає, що запропонована відповідачем сума аліментів є прийнятною та достатньою для задоволення потреб дітей. Присудження ж аліментів в розмірі, який просить позивач, навпаки поставить відповідача в скрутне матеріальне становище, навіть при тимчасовій втраті працездатності та призведе до виникнення заборгованості в значному розмірі, яка не принесе користі ні позивачі, ні дітям. Саме тому відповідач вважає, що в цій справі слід зберегти баланс між інтересами дітей та життям конкретної особи, яка зараз захищає право дітей на мирне життя і надає допомогу навіть в період розгляду справи в суді. З урахуванням обставин цієї справи, наданих сторонами доказів та їх оцінки, вважає, що справедливим буде присудження аліментів в розмірі 12704,17 грн. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу. Враховуючи, що позов підлягає до часткового задоволення, то так само пропорційно підлягають стягненню судові витрати. Просить суд позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задовольнити частково, а саме; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в твердій грошовій сумі в розмірі 12704,17 грн.
Представником позивача ОСОБА_1 – адвокатом Клименко М.С. через канцелярію суду подано додаткові пояснення у справі в яких зазначає, що позивач в позовній заяві зазначає про те, що діти з грудня 2020 року по сьогоднішній день проживають з мамою. Також позивач зазначає, що відповідачем після розірвання шлюбу не регулярно надавалися кошти на утримання дітей, а та сума, яка надавалася не покривала витрат на утримання дітей. Твердження відповідача, що всі твердження позивачки про ненадання фінансової підтримки та інші обставини не підтверджені доказами, а отже не можуть братися судом до уваги, є помилковими, адже тягар доказування в цій ситуації лягає на відповідача і якщо заявлені позивачем твердження є помилковими то саме відповідач має довести суду, що він сплачував гроші взагалі, або сплачував якісь інші суми, ніж про це вказано в позові, починаючи з 21 лютого 2022 року. Усі твердження позивача є важливими, адже характеризують відповідача та пояснюють необхідність звернення із позовною заявою. Адже діти потребують постійного, щомісячного матеріально-фінансового забезпечення, необхідного для їх гармонійного та повноцінного життя та розвитку, і не мають бути залежними від того, коли їх батько вважає за потрібне сплачувати кошти, а коли не вважає за потрібне, коли вважає сплати одну суму, а коли іншу. Позивач, зазначивши про наявність нерухомого майна у відповідача підтверджує його спроможність забезпечити дітям рівень життя, вищий за «мінімально рекомендований». Щодо поданого договору оренди житла зазначає, що розбіжність у площі (між договором та інформацію є ДРРП) може бути технічною помилкою в самому договорі, що не спростовує самого факту проживання дітей у квартирі. Згідно зі статтею 369 ЦК України, у разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Тобто, у відповідності до вказаних приписів, один із співвласників ( ОСОБА_6 ) вчинила правочин (передачу квартири в оренду, яка є майном, набутим подружжям за час шлюбу, і вважається, що її чоловік ( ОСОБА_5 ) надав на це згоду. Тай взагалі, усі доводи відповідача щодо орендованої квартири, не є підставою для визнання договору оренди недійсним у межах спору про аліменти, де першочергово враховуються фактичні витрати на забезпечення дітей житлом. Факт проживання за вказаною адресою дітей є визначальним для оцінки потреб дітей. Позивач категорично не погоджується з твердженням відповідача що заявлена до стягнення сума аліментів, нібито насправді є додатковими витратами, в розумінні ст. 185 СК України. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Аліменти у твердій грошовій сумі мають забезпечувати гармонійний розвиток дитини, а не лише базове виживання. Стаття 182 СК України прямо вказує, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини. Додаткові витрати за ст.185 СК України зазвичай мають епізодичний характер (наприклад, раптова хвороба, каліцтво тощо). Натомість регулярні заняття англійською, математикою, футболом та шахами є частиною сталого способу життя дітей, до якого вони звикли, а не «особливими обставинами» (як-от раптове каліцтво чи гостра хвороба). Ці витрати мають системний та постійний характер. Включення їх до аліментів забезпечує стабільність фінансування їхнього розвитку та виховного процесу без необхідності щомісяця подавати нові позови про стягнення додаткових витрат. Факт зростання вірусних захворювань серед дітей у міжсезоння є загальновідомим та не потребує доказування. Статистично діти дошкільного та шкільного віку хворіють на ГРВІ від 6 до 10 разів на рік. Витрати у розмірі 333 грн. на місяць на жарознижувальні засоби та антибіотики є мінімально необхідним резервом для забезпечення права дитини на належний рівень життя та охорону здоров`я. На рік ця сума складає 3996 грн., і це при вартості того ж «НУРОФЕН» близько 300 грн. за пляшечку, а антибіотиків взагалі близько 600 - 700 грн. І не потрібно забувати - дітей двоє. Також, якщо діти відвідують стоматолога двічі на рік - це дотримання стандартів медичної профілактики, а не «надмірні витрати», як це вважає відповідач. Витрати на фонд класу/школи у сучасному українському ліцеї — це зазвичай добровільні внески батьків на покращення побуту дітей, забезпечення їхнього комфорту (вода, серветки, додаткові посібники, організація свят). Щодо заперечень проти транспортних витрат, слід зазначити, що проживання у центральній частині міста не виключає потреби у транспорті (проїзді до лікарень спеціалізованого профілю, гуртки в інших районах, вихідні заходи тощо) що потребує закладення відповідного бюджету в утримання дітей. Щодо твердження відповідача, що, на його думку, розмір аліментів в сумі 12704,17 грн. буде прийнятним для відповідача і забезпечить стабільність їх отримання позивачем для задоволення потреб дітей, створить умови для прогнозованих витрат і відповідача, навіть після звільнення з Збройних сил України», зазначає наступне. Так, статус захисника України є почесним, проте він не звільняє від обов`язку утримувати дітей належним чином, виходячи з фактичних доходів (грошового забезпечення), які наразі дозволяють покривати заявлені позивачкою витрати. Суд оцінює стан платника на момент розгляду справи. А, оскільки, відповідач посилається на своє перебування на військовій службі та можливе «скрутне матеріальне становище» у майбутньому, саме він має довести неможливість сплати заявленої суми, надавши довідки про всі види доходів (премії додаткові винагороди тощо). Мати та батько мають рівні права та обов`язки. Те, що позивачка знаходить сили працювати більше, щоб забезпечити синам гідне дитинство, не може бути підставою для зменшення участі відповідача, який має стабільний та високий дохід як військовослужбовець. Обов`язок батька - підтримувати дітей, а не шукати виправдання для економії на їхньому розвитку, прикриваючись успішністю матері. У позовній заяві чітко розраховано, що загальна сума щомісячних витрат на двох дітей становить 57 864,83 грн, що підтверджується детальним кошторисом. Сума, яку просить позивач 28 932,42 грн з кожного з батьків, не є «надмірною», а є пропорційною до звичного рівня життя дітей та доходів батьків. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути достатнім для забезпечення і гармонійного розвитку дитини. Відповідач, отримуючи високе грошове забезпечена як військовослужбовець, має об`єктивну можливість підтримувати цей рівень, а не зводити утримання синів до «біологічного мінімуму». Діти вже тривалий час відвідують додаткові заняття та гуртки, що є невід`ємною частиною їхнього освітнього процесу та соціалізації. Включення цих витрат до стабільної суми аліментів відповідає принципу «якнайкращих інтересів дитини». Відповідач сам визнає право дітей на «гармонійний розвиток», але суперечить собі, намагаючись виключити оплату за цей розвиток із постійних платежів. Твердження про те, що «навчання в школі безкоштовне», ігнорує реальну потребу у поглибленому вивченні предметів для майбутнього вступу до вищого навчального закладу. Розрахунок позивача щодо витрат на ліки, базується на середній вартості базових медикаментів та профілактичних оглядів. Це не «лікування хронічних хвороб», а превентивні заходи та підтримка здоров`я. Позиція відповідача про те, що кошти слід стягувати «після того, як вони понесені», змушує матір щоразу звертатися до суду при кожній застуді дитини, що є неефективним захистом прав. Аліменти у твердій сумі якраз і передбачають прогнозованість таких витрат. Відповідно до ст. 182 СК України, суд враховує наявність рухомого та нерухомого майна платника. Те, що позивачка з дітьми змушена орендувати житло (витрати 15 000 грн./міс разом із комунальними платежами), у той час як відповідач володіє власним будинком у тому ж місті, підкреслює дисбаланс у матеріальному забезпеченні дітей після розлучення батьків. Оскільки, відповідач у своєму відзиві обмежується лише суб`єктивними оціночними судженнями щодо витрат на дітей, не надаючи жодних контр-доказів. Позивач наголошує, що з метою повного, всебічного та об`єктивного встановлення обставин справи, суд має виходити з фактичних потреб дітей, підтверджених наданими позивачем розрахунками та доказами, які не були спростовані відповідачем у встановленому законом порядку. Просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Позивач ОСОБА_1 та її представник – адвокат Клименко М.С. в судове засідання не з`явились. Через канцелярію суду представником Клименком М.С подано заяву про розгляд справи без участі позивача та її представника. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 та його представник – адвокат Лисенко С.М. в судове засідання не з`явились. Через канцелярію суду представником ОСОБА_7 подано заяву про розгляд справи без присутності відповідача та його представника, враховуючи заперечення викладені у відзиві та задовольнити позов частково.
Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батьками є: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 виданого 09 квітня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бучанського міського управління юстиції у Київській області, про що 09 квітня 2013 року складений відповідний актовий запис № 81.
ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батьками є: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 виданого 09 квітня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бучанського міського управління юстиції у Київській області, про що 09 квітня 2013 року складений відповідний актовий запис № 82.
Позивач зазначає, що шлюб з ОСОБА_2 було розірвано судом згідно рішення Ірпінського міського суду Київської області від 21 лютого 2022 року, даного факту не заперечує відповідач по справі.
Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 445280803 від 26.09.2025 року квартира загальною площею 183,8кв.м., житлова площа 58,8кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 належить на праві власності ОСОБА_2 , підстава: договір дарування від 22.08.2006 року.
Згідно даних витягів з реєстру територіальної громади від 29.09.2025 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з 10.04.2013 року мають місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 .
Також позивачем подано копію договору оренди квартири від 06.01.2024 року, укладеного між ОСОБА_6 (орендодавець) та ОСОБА_1 (орендар), з якого вбачається, що відповідно умов договору орендодавець передає орендарю у тимчасове платне користування квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 та загальна площа, якої становить 64 кв.м.
Згідно п. 5.1. договору за оренду квартири, у відповідності до умов цього договору орендар зобов`язується сплачувати 12500,00грн. в неопалювальний період( квітень-вересень) та 12000,00грн в опалювальний сезон (жовтень-березень).
Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 467641192 від 11.03.2026 року квартира АДРЕСА_5 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_6 та ОСОБА_5 .
З довідки від 05.03.2026 року № 01-156 вбачається, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 навчаються у Бучанському ліцеї № 5 у 7-Ж класі з 01.09.2019 року по теперішній час. Регулярно відвідують заняття в школі.
Згідно довідки форми ОК-5 ОСОБА_1 за 2025 рік має загальний дохід на суму 1150889,77грн. 
Згідно довідки військової частини НОМЕР_3 від 04 червня 2025 року № 908 старший матрос ОСОБА_2 перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації в військовій частині НОМЕР_3 з 29 квітня 2024 року 
Відповідно до ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 цієї Конвенції).
Також, частинами 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до змісту ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом № 3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі».
Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.
Відповідно до ст. 5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.
У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.
Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
За умовами частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. 
Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Згідно ч. 1 ст. 182 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Станом на 25.11.2025 року прожитковий мінімум для дітей вікoм вiд 6 дo 18 рокiв становить 3196,00 грн.
Згідно ст. ст. 9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Відповідно до частини другої ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше.
Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
При визначенні розміру аліментів суд враховує рівність обов`язку щодо утримання дитини обох батьків, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Судом встановлено, що відповідач працездатний, має змогу виплачувати аліменти на утримання дітей, інших утриманців не має. За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини.
Визначаючи розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітніх дітей, суд враховує вік, стан здоров`я ОСОБА_2 та виходить з того, що відповідач за своїм станом здоров`я та матеріальним становищем спроможний надавати матеріальну допомогу, на обліку у центрі зайнятості не перебуває, перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації має постійний дохід – у вигляді грошового забезпечення. Належних доказів, щодо незадовільного стану здоров`я ОСОБА_2 суду не надано. Інших непрацездатних осіб, які б перебували на утриманні відповідача - судом не встановлено.
Крім того, суд зауважує, що розмір аліментів на якому наполягала позивач є необґрунтовано завищеним, виходячи з вимог розумності та справедливості позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Суд не бере до уваги посилання позивачки на те, що відповідач має достатню фінансову можливість для утримання своїх дітей у сумі 28932,42грн., оскільки, позивачем не надано доказів на підтвердження даних обставин. Твердження позивача про те, що грошове забезпечення відповідача дозволяє покривати заявлені нею витрати, не підтверджені жодним належним доказом.
Належних доказів про дохід ОСОБА_2 сторонами суду не надано, заяв клопотань від сторони позивача щодо витребування доказів до суду не надходило.
Суд, при визначенні розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей не бере до уваги, поданий розрахунок позивача.
Зокрема належних доказів щодо понесених щомісячно витрат: на комунальні послуги в розмірі 3000грн, послуги перукаря в розмірі 1000грн., пізнавальні (просвітницькі) заходи в розмірі 1000грн., транспортні витрати в розмірі 2000грн. суду не надано. 
Крім того, позивачем не обґрунтовано та не доведено потребу неповнолітніх дітей в отриманні зазначених послуг.
Також не бере до уваги нарахованих позивачем витрат понесених на лікарів та покупку ліків, додаткові заняття з англійської мови та математики, заняття з футболу та шахи, оплату витрат в школі, оздоровчі табори, оскільки, позивачем не ставиться вимога щодо стягнення з відповідача додаткових витрат, що викликані особливими обставинами. При цьому позивачем не надано суду і жодних належних доказів, щодо лікування дітей, проходження лікарів, здачі аналізів, приймання ліків за призначенням лікаря). Жодних довідок чи лікарських виписок з історій хвороб, чи будь яких інших медичних документів, що свідчили б про хворобливий стан здоров`я дітей, чи потребу в лікуванні того чи іншого захворювання суду не надано. Так як і не надано доказів, що позивачем здійснювалися зазначені витрати у вказаних сумах в попередніх роках. Тому відсутні підстави, вважати, що в майбутньому виникне потреба в купівлі зазначених позивачем ліків та відвідуванні зазначених лікарів. 
Позивачем не спростовано жодним належним доказом твердження відповідача щодо необґрунтованості витрат на додаткові заняття з англійської мови та математики, оскільки дані предмети є в шкільній програмі.
Не надано жодних належних доказів зі сторони позивача і в потребі таких занять як футбол та шахи. Відсутні докази того, що діти відвідували ці заняття раніше і будуть відвідувати їх в майбутньому до досягнення 18 років саме з такою періодичністю та з таким розміром витрат.
Витрати на оздоровчі табори в розмірі 110000грн. жодним належним доказом не обґрунтовані. Суду не надано жодного належного доказу, як в потребі на оздоровлення дітей двічі на рік саме на морі та в горах так і вартості такого оздоровлення.
Суд не бере до уваги надані чеки щодо придбання одягу та взуття, побутової техніки, книг та канцтоварів, спортивних речей, оскільки, з їх змісту не можливо ідентифікувати, що саме це за товар, чи був він отриманий позивачкою, чи є в дітей придбані одяг взуття та інші речі. Тобто сам по собі чек є, але він не дає можливості пов`язати позивача та дітей з задоволенням потреб саме цих дітей і з конкретним придбаним товаром. Що стосується чеків спорт, купівля канцтоварів, побутова техніка, то вони не підтверджують, що ці витрати були пов`язані саме з інтересами дітей. Чеки не ідентифікують ні покупця, ні продавця, не дають можливості пов`язати їх з задоволенням потреб дітей. 
Суд не бере до уваги твердження відповідача щодо сумнівів укладеного договору оренди, оскільки предметом позову є стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, а твердження позивачки щодо місця проживання дітей з матір`ю, відповідачем не оспорюється.
Враховуючи вік та потреби дітей, а також те, що обов`язок з утримання дітей покладений на обох батьків, та позицію відповідача щодо його можливості сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі 12704,17грн., щомісячно, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі – по 6352,00грн., на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати звернення до суду 25.11.2025 року і до досягнення дітьми повноліття.
Крім того, суд зауважує, що у відповідності до ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути збільшено за рішенням суду, а тому позивачка не позбавлена можливості звернутись із позовом до суду про зміну розміру аліментів, в разі такої необхідності.
Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку з тим, що при зверненні до суду з позовною заявою позивачка була звільнена від сплати судового збору та її вимоги задоволені частково, а відповідач не звільнений від оплати судових витрат, то ці витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно задоволеним вимогам.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 605,60 грн. на користь держави.
Щодо вимоги стягнення витрат на правничу допомогу. 
В своїх роз`ясненнях, наданих у п.п.47-48 Постанови Пленуму «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2017 року №10, ВССУ зазначив, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Надання платної правової допомоги регламентується Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», згідно частини 1 статті 26 якого, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Позивач ставить вимогу стягнути з відповідача понесені нею судові витрати, а саме: витрати , пов`язані з правничою допомогою адвоката в розмірі 9898,88грн. згідно договору № 125 про надання правничої (правової) допомоги від 26 вересня 2025 року, укладеного з АБ «МИКИТИ КЛИМЕНКА`в особі керуючого бюро Клименка Микити Сергійовича, додатку № 001 від 26 вересня 20265 року до договору, рахунку на оплату № 001 від 26 вересня 2025 року. 
Аналізуючи наведене, виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності та розумності судових витрат, пропорційності, враховуючи всі аспекти та складність справи, виконану адвокатом роботу, тощо, на думку суду такі витрати позивача були неминучими, а отже, суд, відповідно до положень статті 141 ЦПК України, присуджує відповідачу судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог – 4949,44 грн.
Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.
Керуючись ст. 180, 181, 182, 184, 191 Сімейного кодексу України, ст. 12, 13, 81, 133, 141, 247, 263-265, 352, 354, 367, 430 ЦПК України, суд 
в и р і ш и в :
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_5 аліменти на утримання неповнолітніх синів – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у твердій грошовій сумі – по 6352,00грн. на кожного, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати звернення до суду 25.11.2025 року і до досягнення дітьми повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 на користь держави судовий збір в розмірі 605,60 грн. 
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_5 витрати понесені на правову допомогу в розмірі 4949,44 грн.
В решті позовних вимог відмовити.
Допустити негайне виконання рішення суду у межах платежу аліментів за один місяць.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя:       Н.Ф. Карабаза