Справа №127/3913/26 
Провадження №1-кп/127/105/26 

ВИРОК 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 березня 2026 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_2 ,
сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,
сторони захисту: обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №13 в м. Вінниці кримінальне провадження за обвинуваченням: 
ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Жахнівка, Тиврівського району, Вінницької області, громадянина України, з середньою спеціалізованою освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , раніше не судимого,
- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 382, ч. 5 ст. 407 КК України, відомості про які внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №12025020010001518 від 05.12.2025, –
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби призваним за призовом під час мобілізації, в порушення ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, з метою тимчасового ухилення від проходження військової служби, всупереч вимогам ухвали Тростянецького районного суду Вінницької області, яка набрала законної сили 24.07.2025, 27.07.2025 діючи з прямим умислом, із особистих мотивів та з метою тимчасового ухилення від проходження військової служби, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, повторно, без поважних причин, в умовах воєнного стану, до розташування військової частини НОМЕР_2 не прибув, таким чином не з`явившись до місця несення служби без поважних причин та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби до 03.12.2025, коли був доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Крім того, ОСОБА_4 будучи ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 16.07.2025 (справа №147/1178/25), яка набрала законної сили 24.07.2025 року, звільненим від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407, на підставі ч. 1 ст. 401 КК України та якою, останнього зобов`язано невідкладно, але не пізніше сімдесяти двох годин після набрання ухвалою суду законної сили прибути до військової частини НОМЕР_2 для продовження проходження військової служби, діючи умисно, достовірно знаючи про наявність вказаної ухвали суду та будучи ознайомленим з нею, з метою невиконання ухвали суду щодо прибуття до військової частини НОМЕР_2 , маючи реальну можливість її виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, 27.07.2025 ОСОБА_4 , без поважних причин до розташування військової частини НОМЕР_2 не прибув, таким чином не з`явившись до місця несення служби та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.
Обвинувачений в судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень визнав у повному обсязі, суду повідомив, що не поїхав на службу, оскільки в нього не було коштів. Зазначив, що йому було роз`яснено про доцільність з`явитися протягом сімдесяти двох годин на службу, однак йому не було відомо що можна було поїхати через ВСП. Крім того, повідомив, що має намір повернутися на військову службу. Про вчинене шкодує, свою вину визнав у повному обсязі, просив суд суворо його не карати.
Зважаючи на те, що обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень визнав повністю, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд вважає недоцільним досліджувати фактичні обставини справи, які ніким не оспорюються і проти цього не заперечують учасники процесу. З`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим та іншими учасниками судового розгляду змісту цих обставин за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку, на підставі допиту обвинуваченого, дослідження матеріалів кримінального провадження, суд приходить до висновку про винність обвинуваченого у скоєнні інкримінованих кримінальних правопорушень.
Вислухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень доведена повністю, а його дії слід кваліфікувати: 
- за ч. 1 ст. 382 КК України, як умисне невиконання ухвали суду, що набрала законної сили;
- за ч. 5 ст. 407 КК України, як нез`явлення вчасно на службу військовослужбовця без поважних причин тривалістю понад три доби.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст. ст. 65-67 КК України та приймає до уваги роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Також, суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого та обставини, що обтяжують і пом`якшують покарання.
Суд зважає на те, що обвинувачений раніше не судимий, перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «ВОКПЛ ім. акад. О.І.Ющенка ВОР», з діагнозом: «Психічні і поведінкові розлади, викликані вживанням алкоголю – синдром залежності». 
Обставиною, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого, суд вважає щире каяття.
Обставини, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Згідно із ч. 1 ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, а частина друга цієї статті передбачає, що покарання має на меті не тільки кару, в й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Виходячи із загальних засад призначення покарання, відповідно до положень ст. 65 КК України, враховуючи ступінь суспільної небезпеки скоєних кримінальних правопорушення, обставини справ, з урахуванням вимог закону та передбачених цим законом санкцій, враховуючи особу обвинуваченого, ставлення до вчинених кримінальних правопорушень, який вину визнав, вчинив злочини будучи військовослужбовцем, не з`явився вчасно на службу без поважних причин, а також, не виконав рішення суду, тому суд приходить до висновку, що його виправлення та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень не можливе без його ізоляції від суспільства, а тому йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі на строк, визначений в межах санкції передбаченої ч. 1 ст. 382 та ч. 5 ст. 407 КК України, визначивши остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 КК України – шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.
Саме таке покарання, буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень..
Початок строку відбуття покарання обвинуваченому слід рахувати з дня набрання вироком законної сили. 
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України обвинуваченому строк попереднього ув`язнення під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження слід зарахувати у строк покарання з розрахунку один день тримання під вартою за один день позбавлення волі.
З метою забезпечення виконання вироку суду запобіжний захід застосований до обвинуваченого у виді тримання під вартою слід продовжити до набрання вироком законної сили, але не довше ніж на шістдесят днів, з дня проголошення вироку.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 50, 53, 65-67, 70, 382, 407 КК України, ст. ст. 349, 368, 370, 373, 374 КПК України, суд, –
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4  визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 382, ч. 5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання:
- за ч. 1 ст. 382 КК України – у виді двох років позбавлення волі;
- за ч. 5 ст. 407 КК України – у виді п`яти років позбавлення волі.
Згідно ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити  ОСОБА_4  покарання у виді п`яти років позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання  ОСОБА_4  рахувати з дня набрання вироком законної сили.
Запобіжний захід, застосований до  ОСОБА_4  у виді тримання під вартою – продовжити до набрання вироком законної сили, але не довше, ніж на шістдесят днів, з 12.03.2026 до 10.05.2026.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України  ОСОБА_4  строк попереднього ув`язнення під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження зарахувати у строк покарання з 18.12.2025 по дату набрання вироком законної сили з розрахунку один день тримання під вартою за один день позбавлення волі.
Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Вінницький міський суд Вінницької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення. 
Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України, вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя:          ОСОБА_1