ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2026 року	Львів	Справа № 260/6889/24 пров. № А/857/7154/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді: Запотічного І.І.,
суддів: Довгої О.І., Шинкар Т.І.
розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 07 січня 2025 року (суддя- Плеханова З.Б., ухвалене в м. Ужгород) у справі № 260/6889/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатський області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
01 листопада 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 26.09.2024 за № 23952/03-16 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 № 3723-ХІІ; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.09.2024 року про призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 № 3723-ХІІ, вирішивши її по суті з прийняттям відповідного рішення, та з урахуванням висновків суду.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 07 січня 2025 року позов задоволено повністю. 
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, його оскаржило Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві, подавши апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду, та з наведених в ній підстав, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняте нове про відмову в задоволені позові.
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу рішення суду першої інстанції вважає законним та просить залишити його без змін.
Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 подав 04.10.2016 року ( як зазначено в його пенсійній справі ) до Ужгородського об`єднаного управління ПФУ заяву про призначення пенсії по інвалідності., зазначивши, що працює, додавши відповідні документи та трудову книжку, в якій зазначено:
-10.01.2003 року він прийнятий до Управління ветмедицини в Ужгородському районі, і 22.12.2004 року йому присвоєно 13 ранг державної служби.
-01.05.2009 року - присвоєно 12 ранг державної служби.
-15.11.2014 року - переведений на посаду начальника відділу в Управління державної ветмедицини в Ужгородському районі.
-29.04.2016 року - звільнений із займаної посади на підставі п.5 ст. 36 Закону України про працю ( " підстава припинення трудового договору - переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду").
-04.05.2016 року - прийнятий на посаду головного спеціаліста управління Держпродспоживслужби в Ужгородському районі.
12.10.2016 року Ужгородським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області позивачу призначено пенсію по інвалідності (II група інвалідності по загальному захворюванню, довічно) відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року за № 1058-ІУ., що стверджується Протоколом 1301 від 12.10.2016.
30 жовтня 2016 року ОСОБА_1 подав до Ужгородського об`єднаного управління ПФУ ( як зазначено в його пенсійній справі ) заяву , в якій просив "перерахувати " вид пенсії " перехід на інший вид пенсії", зазначивши , що працює.
15 листопада 2016 року згідно Розпорядження 147427 проведено розрахунок за новою формулою, вид пенсії : по інвалідності.
30 жовтня 2018 року ОСОБА_1 подав до Ужгородського об`єднаного управління ПФУ ( як зазначено в його пенсійній справі ) заяву , в якій просив "перерахувати " вид пенсії " перехід на інший вид пенсії".
05 листопада 2018 року Ужгородським об`єднаним управлінням пенсійного фонду України в Закарпатській області позивачу на підставі його заяви від 30.10.2018 року призначено пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року за №1058-ІУ, що стверджується наявним у пенсійній справі Протоколом призначення пенсії від 05.11.2018 року., де зазначено : Перехід з виду на вид/
23 листопада 2018 року прийнято Рішення 921040147427 "Про перерахунок пенсії":
- вид пенсії -пенсія за віком
- вік: 60 років.2м.28 днів, працює
-умови призначення: ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"
05 серпня 2021 року ОСОБА_1 подав до Ужгородського об`єднаного управління ПФУ ( як зазначено в його пенсійній справі ) заяву , в якій просив "перерахувати " вид пенсії " перехід на інший вид пенсії", додавши відповідні документи .
12 серпня 2021 року ГУ ПФУ в Кіровоградській області прийнято "Рішення № 921040147427 про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 на підставі заяви від 05.08.21 року, в якій зазначено , що стаж роботи на посадах держслужби станом на 01.05.2016 року становить 11 років 04 місяці, оскільки зараховано стаж роботи з 22.12.2004 року по 29.04.2016 року, і станом на 01.05.2016 року заявник не перебував на посаді державної служби.
13 травня 2021 року було прийнято аналогічне рішення.
25 серпня 2023 року на підставі наказу Головного управління Держпродслужби в Закарпатській області за № 639-К від 25 серпня 2023 року позивача звільнено з посади провідного спеціаліста відділу організації і протиепізоотичної роботи Управління безпечності харчових продуктів та ветеринарної медицини Головного управління Держпродслужби в Закарпатській області відповідно до п. 7 частини першої ст. 83 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 за № 889-УІІІ (Надалі - Закон № 889-УІІІ) у зв`язку з досягненням ним 65 - річного віку. Зазначено стаж державної служи-22 роки.
29 серпня 2023 року позивач подав до відповідача повідомлення про факт та дату звільнення.
02 жовтня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою № 8686 про перерахунок пенсії, щодо переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу". та подав серед іншого довідки від 05.08.21 року з місця роботи про складові заробітної палати для призначення пенсії державного службовця, в яких зазначено, що його стаж на державній службі становить 20 років 5 місяців.
06 жовтня 2023р. винесено рішення № 921040147427 відділом перерахунків пенсій № 3 Управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (структурний підрозділ, що розглядав вказану заяву за принципом екстериторіальності) відмовлено в переведенні перерахунку пенсії, в зв`язку з відсутністю правових підстав.
У вказаному рішенні Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зазначило, що, оскільки, стаж на державній службі становить 11 років 4 місяці та на день набрання чинності Законом № 889 (1 травня 2016 р.) ОСОБА_1 не працював на посаді, які належать до відповідних категорій посад державних службовців, право на призначення пенсії за нормами пунктів 10 і 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889 -відсутнє.
Зазначене рішення відповідача позивач оскаржив до Закарпатського окружного адміністративного суду, рішенням якого від 17 січня 2024 року у справі № 260/9834/23 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатський області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області від 06.10.2023 за №921040147427 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 № 3723-ХІІ. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.10.2023 року про призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 № 3723-ХІІ, вирішивши її по суті з прийняттям відповідного рішення, та з урахуванням висновків суду.
У вищевказаному судовому рішенні суд зробив наступні висновки:
«Враховуючи наведене ОСОБА_1 відповідно до пункту 10 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII, у якому зазначено: "Державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців", має право на призначення йому пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 р. за № 3723-ХІІ.
У зв`язку з вищенаведеним, враховуючи те, що станом на 01 травня 2016 року позивач займав посаду, що віднесена до посад, час роботи на яких зараховується до стажу державної служби, мав більше 10 років такого стажу, суд вважає, що позивач має право на отримання пенсії в порядку, передбаченому ст. 37 Закону №3723.
Крім того, суд вважає, що на момент звернення до відповідача із заявою про переведення його на пенсію державного службовця ним дотримано умов, встановлених ст. 37 Закону №2493, в частині досягнення мінімально необхідного віку, наявності достатнього загального стажу служби в органах, що прирівнюються до державної служби, що дає право на отримання держаної пенсії, а тому орган Пенсійного фонду України протиправно відмовив ОСОБА_1 у задоволенні його заяви.
Таким чином рішення ГУ ПФУ в Київській області про відмову у призначенні пенсію ОСОБА_1 відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ прийнято без достатніх на то підстав з порушенням норм чинного законодавства України.»
Рішення набуло законної сили 07 травня 2024 року.
15 липня 2024 року заступник начальника відділу перерахунків пенсій №3 ГУ ПФУ в Київській області прийняв рішення № 921040147427, в якому зазначено наступне:
«Відділом перерахунків пенсій № 3 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг ГУ ПФУ у Київській області скасовано рішення про відмову від 06.10.2023 року.
Заява повторно розглянута і прийнято рішення відмовити в проведенні перерахунку щодо переходу з пенсії за віком, призначену за нормами Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" на пенсію за віком, призначену за нормами Закону України "Про державну службу" ОСОБА_1 відповідно до заяви № 8686 від 02.10.2023 року з урахуванням висновків суду, наведених у судовому рішенні ЗОАС № 260-/9834/23.
Оскільки, стаж на державній службі становить 13 років 10 днів та на день набрання чинності Законом № 889( 1 травня 2016 року) ОСОБА_1 не працював на посаді , які належать до відповідних категорій посад державних службовців, право на призначення пенсії за нормами пунктів 10 і 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889 відсутнє»
В подальшому, адвокат Романенко Олександр Іванович в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, яким просив суд: 1. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 15.07.2024 року за №921040147427 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 №3723-ХІІ. 2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.10.2023 року про призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 №3723-ХІІ, вирішивши її по суті з прийняттям відповідного рішення, та з урахуванням висновків суду.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2024 року у справі № 260/5964/24. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 15.07.2024 року за № 921040147427 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 № 3723-ХІІ. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.10.2023 року про призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 №3723-ХІІ, вирішивши її по суті з прийняттям відповідного рішення, та з урахуванням висновків суду.
Мотиви викладені у судовому рішенні № 260/5964/24 збігаються з мотивами судового рішення у справі № 260/9834/23.
Рішення набрало законної сили.
Позивач 19 вересня 2024 звернувся із заявою № 8565 до відділу обслуговування громадян № 8 (сервісного центру), з приводу призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723 - XII.
До заяви позивач додав серед іншого, довідки про складові заробітні плати № 48 від 19.09.2024 року та № 49 від 19.09.2024 року.
26 вересня 2024 року на підставі розгляду заяви від 19 вересня 2024 р. та доданих до неї документів відділом перерахунку пенсій № 3 Головного управління Пенсійного Фонду у м. Києві (структурний підрозділ, що розглядав заяву за принципом екстериторіальності), позивачу Рішенням № 921040147427 від 26.09.2024 року було відмовлено в переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».
У вказаному рішенні Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зазначило, що:
«З 1 травня 2016 року набув чинності Закон України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII (далі - Закон № 889-VHI), яким передбачено новий порядок та умови призначення пенсії державним службовцям.
При цьому, пунктами 10, 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII визначено право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (далі - Закон № 3723-ХІІ) для осіб, які на день набрання чинності Законом №889-VIII (на 01.05.2016 року) займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, або які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу, на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України не залежно від факту роботи.
Стаж державної служби гр. ОСОБА_1 станом на 01.05.2016 року складає 13 років 10 днів.
Враховуючи те, що заявник станом на 01.05.2016 не займав посаду державної служби, прийнято рішення відмовити гр. ОСОБА_1 у перерахунку пенсії.
Повідомити гр. ОСОБА_1 про відмову у перерахунку пенсії згідно заяви від 19.09.2024».
Колегія суддів зазначає, що згідно ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-XII, на одержання пенсії державних службовців мають право:
чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»,
за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Отже, до 1 травня 2016 (дата набрання чинності Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VІІІ) право на пенсію державного службовця мали особи, які: а) досягли певного віку та мають передбачений законодавством страховий стаж; б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Після 1 травня 2016 року(набрання чинності Законом) відповідно до ст.90 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VІІІ, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-ХІІ.
Пунктом 2 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VIII передбачено, що Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-ХІІ втратив чинність, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VIII.
Відповідно до п.10 вищевказаного Закону, державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Попереднього Закону та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Згідно з п.12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VІІІ, для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статті 25 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Тобто, прикінцевими та перехідними положеннями Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VІІІ передбачено, що за наявності у особи станом на 1 травня 2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 1 травня 2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Відтак, після 1 травня 2016 року (дата набрання чинності Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VІІІ) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений п.п.10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VІІІ, та мають передбачені ч.1 ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-ХІІ вік і страховий стаж.
Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена у рішенні Верховного Суду від 04.04.2018 року у зразковій справі №822/524/18 та у постанові Верховного Суду від 26.06.2018 року у справі №676/4235/17.
Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 16.12.2015р. за № 1092 "Про утворення територіальних органів Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів" (Надалі - Постанова КМУ № 1092) після їх утворення підлягають реорганізації територіальні органи Державної ветеринарної та фітосанітарної служби, Державної інспекції з питань захисту прав споживачів та Державної санітарно - епідеміологічної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів за переліком згідно з додатком 2, при цьому останні продовжують виконувати свої повноваження до передачі таких повноважень територіальним органам Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів.
На виконання Постанови КМУ № 1092 видано наказ Державної ветеринарної та фіто санітарної служби України від 16.01.2016 за № 36 "Про реорганізацію територіальних органів Державної ветеринарної та фітосанітарної служби" у якому зазначено наступне:
Керуючись Господарським кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про управління об`єктами державної власності", постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2014 р. № 442 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2015 р. № 1092 "Про утворення територіальних органів Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів", НАКАЗУЮ:
1. Реорганізувати територіальні органи Державної ветеринарної та фітосанітарної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів за переліком згідно з додатком 1, зокрема визначено, що Управління ветеринарної медицини в Ужгородському районі приєднується до Головного управління Держпродспоживслужби в Закарпатській області.
На виконання Постанови КМУ № 1092 та наказу Державної ветеринарної та фіто санітарної служби України від 16.01.2016 за № 36:
Наказом Управління ветеринарної медицини в Ужгородському районі від 20.01.2016 року за № 3 затверджено персональний склад комісії з реорганізації Управління ветеринарної медицини в Ужгородському районі.
23.03.2023 року в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань зареєстровано новий орган Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів - Головне управління Держпродспоживслужби в Закарпатській області, код ЄДРПОУ 40314229.
У разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, за рішенням суб`єкта призначення може здійснюватися без обов`язкового проведення конкурсу.
В частині 3, 4 статті 36 КЗпП зазначено:
Зміна підпорядкованості підприємства, установи, організації не припиняє дії трудового договору.
Звільнення ОСОБА_1 29.04.2016 з посади начальника відділу з проведення протиепізоотичних заходів Управління ветеринарної медицини в Ужгородському районі за переведенням до Управління Держпродспоживслужби в Ужгородському районі відповідно до статті 36 пункту 5 Кодексу законів про працю України від 10.12.1971р. за № 322^111 (надалі КЗпП) та призначення його з 04.05.2016 на посаду головного спеціаліста Управління Держпродспоживслужби району в порядку переведення з Управління ветеринарної медицини в Ужгородському районі не припиняло дії трудового договору.
Звільнення ОСОБА_1 з посади відбулося за згодою позивача та суб`єкта призначення на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2014 р. № 442 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" (надалі - постанова КМУ № 442).
Пунктом 5 постанови КМУ № 442 установлено, що центральні органи виконавчої влади, що утворюються шляхом реорганізації інших центральних органів виконавчої влади, є правонаступниками органів, які реорганізуються.
Права та обов`язки центральних органів виконавчої влади, що ліквідуються, передаються відповідним центральним органам виконавчої влади, на які цією постановою покладено функції з реалізації державної політики у відповідній сфері.
В пункті 6 постанови КМУ № 442 зазначено, що центральні органи виконавчої влади, що припиняються згідно з цією постановою, продовжують здійснювати повноваження та функції у визначених сферах до завершення здійснення заходів з утворення центральних органів виконавчої влади, яким передаються повноваження та функції центральних органів виконавчої влади, що припиняються.
Отже, враховуючи, що центральні органи виконавчої влади надають послуги безперервно 6 державних службовців Управління ветеринарної медицини в Ужгородському районі, в тому числі і ОСОБА_1 на виконання розпорядження Голови Закарпатської ОДА «Про чергування 30 квітня, 1, 2, 3 та 7, 8, 9 травня 2016 року» від 25.04.2016 р. № 191 та наказу Управління ветеринарної медицини в Ужгородському районі від 27.04.2016 року за № 8 «Про чергування 1, 2, 3 та 7, 8, 9 травня 2016 року» у вихідні та святкові дні з 30.04.2016 року по 03.05.2016 року перебували на чергуваннях в управлінні виконуючі роботу відповідно до своїх посадових повноважень.
Беручи до уваги, що наведене ОСОБА_1 відповідно до пункту 10 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII, у якому зазначено: "Державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців", має право на призначення йому пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 р. за № 3723-ХІІ.
Враховуючи те, що станом на 01 травня 2016 року позивач займав посаду, що віднесена до посад, час роботи на яких зараховується до стажу державної служби, мав більше 10 років такого стажу, суд вважає, що позивач має право на отримання пенсії в порядку, передбаченому ст. 37 Закону №3723.
Крім цього, суд вважав, що на момент звернення до відповідача із заявою про переведення його на пенсію державного службовця ним дотримано умов, встановлених ст. 37 Закону №2493, в частині досягнення мінімально необхідного віку, наявності достатнього загального стажу служби в органах , що прирівнюються до державної служби , що дає право на отримання держаної пенсії, а тому орган Пенсійного фонду України протиправно відмовив ОСОБА_1 у задоволенні його заяви.
Як вірно зазначено судом першої інстанції, вказані обставини були встановлені судовим рішенням 17 січня 2024 року Закарпатського окружного адміністративного суду у справі №260/9834/23, яке набуло законної сили 07 травня 2024 року.
Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. ( ч. 4 ст. 78 КАСУ).
Судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Обставини встановлені судовим рішенням 17 січня 2024 року ЗОАС у справі № 260/9834/23, яке набуло законної сили 07 травня 2024 року є преюдиційними для даної справи, а преюдиційні обставини не потребують доказування, оскільки одночасно виконуються такі умови:
-ці обставини встановлені судовим рішенням лише у адміністративній справі;
-ці обставини оцінені судом саме як обставина (юридичний факт) преюдиційного характеру та не є правовою оцінкою, наданою судом певній обставині (юридичному факту);
-ці обставини містяться в мотивувальній частині рішення та відповідають вимогам п. 1 ч. 4 ст. 246 КАС України, згідно з якими у мотивувальній частині рішення, серед іншого, зазначаються обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини;
судове рішення набрало законної сили;
-у справі беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини .
Згідно з правовим висновком, що міститься у постанові Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц, преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта.
Судом першої інстанції вірно встановлено , що відповідач не врахував обставини, які вже були встановлені судовим рішенням, яке набуло законної сили. і не врахував висновки суду.
Згідно ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З врахуванням наведеного колегія суддів вважає, що судом першої інстанції підставно задоволено позов.
Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
За правилами статті 139 КАС України, судом не вирішується питання про розподіл судових витрат.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 328 КАС України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 07 січня 2025 року у справі № 260/6889/24 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	І. І. Запотічний 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	Т. І. Шинкар  	

Дата