ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 638/7722/24
Номер провадження 22-ц/818/321/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2026 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого судді (судді-доповідача) Мальованого Ю.М.,
суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Харкова від 08 травня 2025 року в складі судді Рибальченко Л.М. по справі № 638/7722/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат, 3% річних за користування грошовими коштами,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат, 3% річних за користування грошовими коштами.
Позовна заява мотивована тим, що 01 листопада 2007 року між Акціонерним банком «Факторіал-Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 334-Н-Г/01/07, за яким позичальником отримано грошові кошти в сумі 330 000,00 грн зі строком користування до 29 жовтня 2027 року. У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором цього ж дня між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 334/01.
10 квітня 2009 року рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова у справі № 2-1295/09 стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь Акціонерного банку «Факторіал-Банк» суму заборгованості за кредитним договором № 334-Н-Г/01/07 від 01 листопада 2007 року та договором поруки № 334/01 від 01 листопада 2007 року в розмірі 404 179,71 грн, звернувши стягнення на предмет застави за іпотечним договором № 337/07 від 01 листопада 2007 року, який укладений між Акціонерним банком «Факторіал-Банк» та ОСОБА_1 , а саме: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 54,5 кв м, житловою площею 31,0 кв м, яка за договором про задоволення вимог іпотекодержателя від 01 листопада 2007 року передана Акціонерному банку «Факторіал-Банк». Вказане рішення набрало законної сили.
На виконання вказаного судового рішення 23 липня 2012 року було проведено прилюдні торги по реалізації предмета іпотеки, за результатами яких стягнуто 194 135,34 грн. Надалі рішення суду не виконувалось, жодних платежів на адресу стягувача не надходило.
Правонаступником всіх прав та обов`язків Акціонерного банку «Факторіал-Банк» було ПАТ «Фідобанк» на підставі передавального акту (передаточного балансу), затвердженого 23 березня 2009 року. ТОВ «Консалт Солюшенс» на підставі електронного аукціону та договору про відступлення прав вимоги від 03 лютого 2021 року № GL1N019277_205/1 набуло права вимоги до боржників банку, зокрема, до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за кредитним договором № 334-Н-Г/01/07 від 01 листопада 2007 року та договором поруки № 334/01 від 01 листопада 2007 року. Передана сума боргу за кредитним договором складає 207 766,27 грн, з яких 202 070,28 грн - за тілом кредиту, 5695,99 грн - за відсотками.
Боржники ухиляються від виконання обов`язку з повернення встановленої рішенням суду суми заборгованості, у зв`язку з чим кредитор вимушений звернутися до суду з позовом про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат за користування грошовими коштами.
Просило стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» заборгованість у розмірі 64 147,13 грн, яка складається з: 45 431,09 грн - інфляційне збільшення; 18 716,04 грн - 3% річних за користування грошовими коштами; вирішити питання про розподіл судових витрат.
03 червня 2024 року до суду від представника ОСОБА_2 - адвоката Шльонских О.М. надійшла заява, в якій вона просила застосувати до позовних вимог позивача позовну давність. Вказала, що рішенням суду від 10 квітня 2009 року строк виконання зобов`язання було змінено у зв`язку з розірванням кредитного договору та достроковим стягненням боргу шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Отже, строк позовної давності спливав 11 квітня 2012 року, проте позивач звернувся до суду лише 29 квітня 2024 року.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Харкова від 08 травня 2025 року позовні вимоги ТОВ «Консалт Солюшенс» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «Консалт Солюшенс» заборгованість у розмірі 64 147,13 грн, яка складається з: 45 431,09 грн - інфляційне збільшення; 18 716,04 грн - 3% річних за користування грошовими коштами, та стягнуто в рівних частинах з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «Консалт Солюшенс» судовий збір у розмірі 2422,40 грн.
Рішення суду мотивовано тим, що відповідачі в повному обсязі не сплатили суму заборгованості за кредитним договором та договором поруки, стягнуту рішенням суду, тому позивач має право на солідарне стягнення з них 3% річних та інфляційних витрат. Строк позовної давності не пропущений з урахуванням його продовження на час воєнного стану.
На вказане судове рішення засобами поштового зв`язку 12 червня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Шльонських О.М. до суду апеляційної інстанції подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду - скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.
Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем пропущений строк позовної давності. У 2008 році банком було пред`явлено позов з вимогами про розірвання договору і звернення стягнення на предмет застави, чим перервано перебіг позовної давності. Рішенням суду від 10 квітня 2009 року строк зобов`язання було змінено у зв`язку з достроковим розірванням договору кредиту. Позовна давність спливла у 2012 році, до введення карантину та воєнного стану, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.
26 серпня 2025 року від ТОВ «Консалт Солюшенс» через систему «Електронний суд» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому воно просило залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін, вирішити питання про розподіл судових витрат. Відзив мотивовано тим, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Звертаючись до суду 29 квітня 2024 року, позивач не пропустив позовну давність, оскільки строки позовної давності продовжувалися на період дії карантину, а в подальшому були зупинені на період дії в Україні воєнного стану. Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання; наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Разом з відзивом позивач подав заяву про стягнення витрат на надання правничої допомоги у розмірі 10 000,00 грн.
Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Харкова від 08 травня 2025 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 01 листопада 2007 року між АБ «Факторіал-Банк» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту № 334-Н-Г/01/07 на придбання нерухомості, за яким позичальнику надано кредит у сумі 330 000,00 грн на строк до 29 жовтня 2027 року (а.с. 10-11).
У забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 01 листопада 2007 року між АБ «Факторіал-Банк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 334/01 (а.с. 12).
Крім того, 01 листопада 2007 року між АБ «Факторіал-Банк» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір № 334/07, предметом якого є двокімнатна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 13-15).
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2009 року у справі № 2-1295/09 позов АБ «Факторіал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено в повному обсязі. Розірвано договір кредитування № 334-Н-Г/01/07 від 01 листопада 2007 року укладений між АБ «Факторіал-Банк» та ОСОБА_1 ; стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь АБ «Факторіал-Банк» суму заборгованості за кредитним договором № 334-Н-Г/01/07 від 01 листопада 2007 року та договором поруки № 334/01 від 01 листопада 2007 року в розмірі 404 179,71 грн, звернувши стягнення на предмет застави за іпотечним договором № 337/07 від 01 листопада 2007 року, який укладений між АБ «Факторіал-Банк» та ОСОБА_1 , а саме: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 54,5 кв м, житловою площею 31,0 кв м, яка за договором про задоволення вимог іпотекодержателя від 01 листопада 2007 року передана АБ «Факторіал-Банк» (а.с. 18-22).
Вказане рішення набрало законної сили.
Як вбачається з копії відповіді Шевченківського відділу ДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 22 квітня 2024 року на виконанні у відділі перебував виконавчий лист №2-1295/09, виданий Дзержинським районним судом м. Харкова, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АБ «Факторіал-Банк» заборгованості за кредитним договором № 334-Н-Г/01/07 від 01 листопада 2007 року у розмірі 404 179,71 грн, звернувши стягнення на предмет застави: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , та виконавчий лист № 2-1295/09, виданий Дзержинським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_2 на користь АБ «Факторіал-Банк» заборгованості за кредитним договором № 334-НГ/01/07 від 01 листопада 2007 року у розмірі 404 179,71 грн, звернувши стягнення на предмет застави: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 . 15 лютого 2013 року до Дзержинського ВДВС ХМУЮ надійшов протокол №111-02/069/12/і від 23 липня 2012 року проведення прилюдних торгів по реалізації майна - предмета іпотеки: двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , що належить боржнику. За рахунок реалізації предмета іпотеки на користь стягувача ПАТ "Фідобанк" стягнуто 194 135,54 грн. У зв`язку з тим, що коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, недостатньо для задоволення вимог стягувача - заставодержателя за виконавчим документом, на підставі якого звернуто стягнення, виконавчий документ підлягає поверненню стягувачу (а.с. 23).
ПАТ «Фідобанк» є правонаступником всіх прав та обов`язків Акціонерного банку «Факторіал-Банк» та Акціонерного банку «Приват-Ексел», що підтверджується відповіддю ПАТ «Фідобанк» за № 03-434 від 07 травня 2021 року і копією Статуту ПАТ «Фідобанк» (а.с. 24-27).
Як вбачається з копії протоколу електронного аукціону № UA-EA-2020-12-23- 000001-b за лотом № GL1N019277 за кредитним портфелем, що складається з прав вимоги та інших майнових прав за 7 кредитними договорами, що забезпечені транспортними засобами, 220 кредитних договорів, що забезпечені заставою та 267 без заставних кредитних договорів, переможцем визнано ТОВ «Консалт Солюшенс» (а.с. 28).
03 лютого 2021 року між ПАТ «Фідобанк» та ТОВ «Консалт Солюшенс» укладено договір № GL1N019277_205/1 про відступлення прав вимоги, за яким ТОВ «Консалт Солюшенс» набуває права вимоги Банку до позичальників, та/або заставодавців, та/або поручителів, зазначених у Додатку 1 до цього договору, включаючи право вимагати сплати сум, передбачених статтею 625 ЦК України (індекс інфляції, 3 % річних) (а.с. 29-30). На підтвердження оплати за цим договором надано копію платіжного доручення № 55 від 28 січня 2021 року (а.с. 33).
Згідно з пунктом 143 додатку № 1 до договору № GL1N01277_205/1 про відступлення прав вимоги від 03 лютого 2021 року до ТОВ «Консалт Солюшенс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за кредитним договором № 334-Н-Г/01/07 від 01 листопада 2007 року та договором поруки № 334/01 від 01 листопада 2007 року у розмірі 207 766,27 грн (а.с. 31-32). 
З розрахунку позивача вбачається, що за період з 23 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року на суму боргу 207 766,27 грн нараховано інфляційні втрати у розмірі 45 431,09 грн та 3% річних у розмірі 18 716,04 грн, а всього 64 147,13 грн (а.с. 7).
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Порушенням зобов`язання, згідно з статтею 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (частина друга статті 509 ЦК України).
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, але також завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі й інші юридичні факти, рішення суду (частина друга статті 11 ЦК України).
За змістом статей 524, 533 - 535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Судове рішення про стягнення таких коштів є рішенням про примусове виконання обов`язку в натурі, тобто підтверджує грошове зобов`язання, зокрема те, що виникло у боржника у зв`язку із завданням ним шкоди потерпілому (кредитору).
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України).
Стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.
За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.
Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18).
Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18) зазначено, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання; наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.
Вказане узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеним, зокрема, у постанові від 07 серпня 2023 року у справі № 752/9858/21, провадження № 61-6097св23, де зазначено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, навіть за умови відмови суду про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржницю від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених статтею 625 ЦК України.
Таким чином, у разі якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.
Як встановлено судом, відповідачі мають перед позивачем грошове зобов`язання, що підтверджується рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2009 року у справі № 2-1295/09, яким стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь АБ «Факторіал-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк» та у подальшому ТОВ «Консалт Солюшенс», суму заборгованості за кредитним договором № 334-Н-Г/01/07 від 01 листопада 2007 року та договором поруки № 334/01 від 01 листопада 2007 року в розмірі 404 179,71 грн, звернувши стягнення на предмет застави за іпотечним договором.
За рахунок реалізації предмета іпотеки на користь стягувача ПАТ "Фідобанк" було стягнуто 194 135,54 грн. Однак заборгованість у повному обсязі у розмірі 404 179,71 грн не погашено, рішення суду не виконано. Передана позивачу у порядку відступлення права вимоги сума боргу за кредитним договором складає 207 766,27 грн.
Отже, відповідачі допустили прострочення виконання грошового зобов`язання.
Оскільки в даній справі основна вимога кредитора вже захищена судом у рішенні Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2009 року у справі № 2-1295/09, за яким з відповідачів стягнуто суму заборгованості, існуюче зобов`язання не можна вважати натуральним.
В силу наведеного у ТОВ «Консалт Солюшенс», як у правонаступника первісного кредитора, виникло право вимагати від відповідачів сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних за користування грошовими коштами у розмірі, наведеному у розрахунку заборгованості за період з 23 лютого 2019 року до 23 лютого 2022 року.
Відповідачами не спростовано факт наявності заборгованості та невиконання ними судового рішення, яке набрало законної сили.
З урахуванням викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідачів 3% річних та інфляційних втрат за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, підтвердженого рішенням суду.
Щодо доводів представника відповідача про пропуск строку позовної давності колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно ч.1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц сформувала висновок про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.
На час звернення до суду з позовною заявою, а саме 29 квітня 2024 року, згідно із Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12, що набрав чинності з 02 квітня 2020 року, яким встановлено, що під час карантину строки, визначені, зокрема, ст. ст. 257, 258 Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CоV-2» встановлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин, строк якого неодноразово продовжувався та був скасований тільки з 1 липня 2023 року.
Разом з тим, пунктом 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК продовжуються на строк його дії.
Таким чином, строк загальної позовної давності, встановлений статтею 257 ЦК України, було продовжено на строк дії воєнного стану, який триває з 24 лютого 2022 року дотепер.
Враховуючи зазначене, посилання представника відповідача на пропуск строку позовної давності є безпідставним. Доводи апеляційної скарги щодо того, що рішенням суду від 10 квітня 2009 року строк зобов`язання було змінено у зв`язку з достроковим розірванням договору кредиту, тож позовна давність спливла ще у 2012 році, ґрунтуються на помилковому тлумаченні природи спірних правовідносин та не враховують, що підставою стягнення 3% річних та інфляційних втрат є рішення суду, яке не виконане, і таке правопорушення з боку відповідачів є триваючим.
Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 висновків суду не спростовують.
Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Виходячи з наведеного, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судового збору апеляційним судом немає.
Водночас, разом з відзивом позивач подав заяву про стягнення витрат на надання правничої допомоги, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, у розмірі 10 000,00 грн (а.с. 190-191).
Інтереси ТОВ «Консалт Солюшенс» представляє Адвокатське об`єднання «ПАНТЕОН» на підставі договору про надання правової допомоги № 25 від 04 лютого 2021 року. Додатковою угодою № 0201/23 від 02 січня 2023 року до договору про надання правової допомоги № 25 від 04 лютого 2021 року, сторони домовилися продовжити строк дії договору до 31 грудня 2026 року. Зміст, обсяг і вартість послуг, що надається, встановлюється та підтверджується актом прийому - передачі наданих послуг, що є невід`ємною частиною цього договору (п. 3.2. договору).
26 серпня 2025 року між ТОВ «Консалт Солюшенс» та Адвокатським об`єднанням «Пантеон» складено та підписано акт наданих послуг № 56 за договором про надання правової допомоги № 25 від 04 лютого 2021 року, в якому зазначено, що відповідно до договору та на замовлення клієнта виконавцем надано професійну правничу допомогу в рамках судової справи № 638/7722/24, яка розглядається Харківським апеляційним судом в наступному обсязі: 1) змістовний аналіз кредитної справи, судової справи № 638/7722/24 та апеляційної скарги адвоката Шльонських О.М. в інтересах ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Харкова від 08 травня 2025 року. Надання консультацій клієнту щодо стратегії представництва його інтересів в суді та визначення засобів доказування. Роз`яснення клієнту правової позиції по судовій справі та узгодження її з клієнтом; 2) ознайомлення з питаннями застосування законодавства у спірних правовідносинах щодо стягнення грошових коштів в порядку ст. 625 ЦК України, пошук актуальної судової практики з даного питання; 3) написання, формування пакету документів та направлення учасникам справи, до суду відзиву на апеляційну скаргу адвоката Шльонських О.М. в інтересах ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Харкова від 08 травня 2025 року у справі № 638/7722/24; 4) підготовка заяви про стягнення правничої допомоги по справі № 638/7722/24, формування пакету документів. Фіксована вартість наданих адвокатом клієнту послуг (розмір гонорару) в суді апеляційної інстанції складає 10 000,00 грн. Правнича допомога Клієнту (позивачу) - ТОВ «Консалт Солюшенс» надається адвокатом Адвокатського об`єднання «Пантеон» Коваленко С.О. на підставі ордеру на надання правничої допомоги. Також 26 серпня 2025 року між поизвачем та Адвокатським об`єднанням «Пантеон» було підписано Детальний опис робіт (наданих послуг) за Договором про надання правової допомоги № 25 від 04 лютого 2021 року, який підтверджує понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
Разом з тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.
Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19), від 23 травня 2022 року у справі № 724/318/21 (провадження № 61-19599св21).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).
Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.
Як вбачається з матеріалів справи, обсяг робіт адвоката з надання правничої допомоги товариству у суді апеляційної інстанції фактично охоплюється лише складанням відзиву на апеляційну скаргу, в якому позивачем підтримано свої заперечення проти заяви про застосування строків позовної давності, надані до суду першої інстанції.
З урахуванням складності та категорії справи (стягнення інфляційних втрат та 3% річних), обсягу доказів, ціни позову, враховуючи, що позиція позивача є незмінною у судах обох інстанцій, складання відзиву не потребувало від професійного адвоката значних зусиль та витрат часу.
Послуги з надання консультацій клієнту щодо стратегії представництва його інтересів в суді та визначення засобів доказування, роз`яснення клієнту правової позиції по судовій справі та узгодження її з клієнтом; ознайомлення з питаннями застосування законодавства у спірних правовідносинах щодо стягнення грошових коштів в порядку ст. 625 ЦК України, пошук актуальної судової практики з даного питання по суті були надані позивачу ще під час розгляду справи судом першої інстанції, а не апеляційного перегляду справи.
Щодо витрат на складання заяви про стягнення правничої допомоги, то фактично вона є заявою про подання доказів щодо витрат, які понесені стороною у зв`язку з необхідністю відшкодування правової допомоги, її надання є правом сторони, тож витрати на підготовку такої заяви відшкодуванню не підлягають. Аналогічний висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02 лютого 2024 року у справі № 910/9714/21.
Враховуючи викладене, оскільки позов ТОВ «Консалт Солюшенс» задоволено, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, з урахуванням принципів співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, судова колегія дійшла висновку, що справедливим буде стягнення з відповідачів на користь позивача у рахунок відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, надану протягом розгляду справи судом апеляційної інстанції, 3000,00 грн у рівних частках, по 1500,00 грн з кожного.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Харкова від 08 травня 2025 року залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» (код ЄДРПОУ 42251700, адреса: м. Одеса, вул. Пушкінська 36, оф. 308) судові витрати на професійну правничу допомогу, надану протягом розгляду справи судом апеляційної інстанції, у розмірі 3000 (три тисячі) грн 00 коп у рівних частках, по 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн 00 коп з кожного.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 16 березня 2026 року.

Головуючий Ю.М. Мальований 

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук