Єдиний унікальний номер 205/7227/25
Номер провадження2/205/485/26

Справа № 205/7227/25
Провадження № 2/205/485/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 березня 2026 року м. Дніпро
Новокодацький районний суд міста Дніпра у складі:
головуючого – судді Федотової В.М.,
при секретарі – Волошенко Д.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Органу опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:
У травні 2025 року представник позивача звернувся до Новокодацького районного суду міста Дніпра із вищевказаною позовною заявою.
В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 15.02.2024 року до Управління-служби у справах дітей надійшло повідомлення щодо малолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка 13.02.2024 року у супроводі поліції доставлена до міської дитячої клінічної лікарні № 6 як така, що залишилася без батьківського піклування. Згідно наказу Управління-служби у справах дітей адміністрації Новокодацького району ДМР № 22 від 21.02.2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поставлений на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, батьки яких ухиляються від виконання батьківських обов`язків. Мати дитини – ОСОБА_2 ухиляється від виконання батьківських обов`язків, схильна до зловживання алкогольними напоями. Відомості про батька дитини внесені до свідоцтва про народження відповідно до ст. 135 СК України. Відповідно до інформації ВП № 3 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області у відношенні ОСОБА_2 було складено адміністративні протоколи за ч. 1 ст. 184 та ч. 1 ст. 178 КУпАП. 16.02.2024 року малолітня дитина була передана на виховання матері. 29.11.2024 року на лінію «102» надійшло повідомлення від неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про те, що вітчим ОСОБА_4 в стані алкогольного сп`яніння побив малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якого в супроводі працівників поліції госпіталізовано до медичного центру з численними травмами та забоями. Відповідно до направлення начальника Управління-служби у справах дітей адміністрації Новокодацького району ДМР № 20 від 11.12.2024 року малолітня дитина направлена до КЗСЗ «Центр соціальної підтримки дітей та сімей «Барвінок». За час перебування дитини у вказаному закладі мати ОСОБА_2 сина не відвідувала, не цікавилась його життям та здоров`ям, матеріальної допомоги не надавала, на зв`язок з адміністрацією центру не виходила, тим самим ухиляючись від виконання своїх батьківських обов`язків.
Враховуючи викладене, представник позивача звертається до суду та просить позбавити відповідача батьківських прав у відношенні до її малолітньої дитини  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також стягнути із відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини, відповідного віку, на особистий рахунок дитини, відкритий в Державному ощадному банку України.
Ухвалою судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 07.08.2025 року відкрито загальне позовне провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. 
Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 20.10.2025 року підготовче провадження по справі було закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.
Представник позивача Лійбук Л.М. письмово просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні, проти заочного розгляду справи не заперечувала.
Відповідач  ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, що підтверджується конвертом, який повернувся на адресу суду із зазначенням причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою», про причини своєї неявки суду не повідомила, відзив не подала. Суд звертає увагу, що 16.01.2026 року до суду від відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи для надання додаткових доказів. Того ж дня відповідач ознайомилася з матеріалами справи, про що свідчить її розписка. Однак в подальшому ні відповідач, ні її представник у судові засідання не з`явилися, причин поважності неявки не надали.
На думку суду, відсутність будь-якої реакції зі сторони відповідача свідчить про втрату нею інтересу до зазначеної справи, зловживання своїми процесуальними правами та не обґрунтоване затягування розгляду цивільної справи.
Суд вжив усіх можливих заходів з використанням передбачених нормами ЦПК України процесуальних засобів, щодо належного повідомлення сторони відповідача про дату, час і місце судового засідання.
Верховний Суд у постанові від 31.08.2021 року у справі № 570/5535/17 провадження № 61-6076св21 зазначив, що за змістом статей 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.
Таким чином на осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборону зловживати наданими правами.
Згідно з частиною 3 статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Суд у зв`язку з вищевикладеним зазначає, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
При цьому, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»).
Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).
Крім того, як зазначено у постанові Верховного Суду від 10.05.2023 року у справі № 755/17944/18, довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки.
У рішенні Європейського Суду від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.
Таким чином суд, враховуючи ту обставину, що позивачу та відповідачу були створені належні та достатні умови для подання суду відповідних заяв по суті справи, заяв із процесуальних питань та доказів, вважає, що чергове відкладення розгляду справи порушуватиме розумний строк розгляду цивільної справи, у зв`язку із чим суд вважає за необхідне ухвалити відповідне рішення по справі на підставі наявних матеріалів.
На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим провести заочний розгляд справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав.
Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.
Судом встановлено, що батьками малолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є  ОСОБА_5 та ОСОБА_2  (а.с. 10).
Відомості про батька дитини внесені до свідоцтва про народження дитини відповідно до ст. 135 СК України (а.с. 24-25).
Як вбачається із копії акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку, 13.02.2024 року о 12:00 год. була виявлена дитина чоловічої статі, зовнішньо здорова. Також вдалось встановити особу дитини – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 13).
15.02.2024 року до Управління-служби у справах надійшло повідомлення від КНП «Міська дитяча клінічна лікарня № 6» ДМР щодо малолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка 13.02.2024 року у супроводі поліції доставлена до міської дитячої клінічної лікарні № 6 як така, що залишилася без батьківського піклування (а.с. 12).
Згідно копії акту обстеження житлово-побутових умов від 15.02.2024 року року спеціалістами управління-служби у справах дітей адміністрації Новокодацького району ДМР було обстежено житлово-побутові умови за адресою: м. Дніпро, проспект Сергія Нігояна, 67/22, та встановлено, що умови проживання задовільні, наявні необхідні меблі та побутова техніка, у дитини є сезонний одяг та взуття, харчування. Також з матір`ю проживає співмешканець ОСОБА_4 . Мати пояснила, що напередодні вона посварилась із співмешканцем та разом із дитиною поїхала до костелу, де вживала алкогольні напої через пережитий стрес, просила повернути їй сина на виховання (а.с. 14).
16.02.2024 року малолітня дитина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була передана на виховання матері, що підтверджується матеріалами справи (а.с.18).
Згідно копії наказу Управління-служби у справах дітей адміністрації Новокодацького району ДМР № 22 від 21.02.2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поставлений на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, батьки яких ухиляються від виконання батьківських обов`язків (а.с. 21).
Відповідно до інформації ВП № 3 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області від 15.03.2024 року у відношенні ОСОБА_2 було складено адміністративні протоколи за ч. 1 ст. 184 та ч. 1 ст. 178 КУпАП (а.с. 26).
29.11.2024 року о 20:29 год. на лінію «102» надійшло повідомлення від неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про те, що вітчим ОСОБА_4 в стані алкогольного сп`яніння побив малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якого в супроводі працівників поліції госпіталізовано до медичного центру з численними травмами та забоями (а.с. 27).
На час скоєння вищевказаного кримінального правопорушення матері дитини вдома не було, у зв`язку з чим заява про вчинення кримінального правопорушення відносно дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була подана головним спеціалістом Управління-служби у справах дітей адміністрації Новокодацького району ДМР (а.с. 30).
Відповідно копії до направлення начальника Управління-служби у справах дітей адміністрації Новокодацького району ДМР № 20 від 11.12.2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , направлений до КЗСЗ «Центр соціальної підтримки дітей та сімей «Барвінок» (а.с. 39).
Згідно копії відповіді КЗСЗ «Центр соціальної підтримки дітей та сімей «Барвінок» від 29.01.2025 року за час перебування дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вказаному закладі мати ОСОБА_2 сина не відвідувала, не цікавилась його життям та здоров`ям, матеріальної допомоги не надавала, на зв`язок з адміністрацією центру не виходила (а.с. 41).
Відповідно до копій актів виходу в сім`ю дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 09.12.2024 року та 10.03.2025 року, комісією у складі спеціалістів Управління-служби у справах дітей адміністрації Новокодацького району ДМР було відвідано сім`ю ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , однак двері ніхто не відчинив, вдома нікого не було (а.с. 42, 43).
Своїм висновком № 3/9-70 від 08.05.2025 року Орган опіки та піклування адміністрації Новокодацького району ДМР вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 у відношенні до її малолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1  (а.с. 7-9).
Надаючи правову оцінку обставинам, які склались у вказаній справі, суд зазначає наступне.
Частиною 1 статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Частиною 7 статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Положеннями ч. 2 ст. 150 СК України передбачено, батьки зобов`язані піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Згідно із ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина.
Статтею 164 СК України передбачений вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Батько або мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона: 1) не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2). ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3). жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5). вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6). засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Згідно із п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. 
У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі – в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості.
Згідно із ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
У справі «Савіни проти України» (№ 39948/06 від 18 грудня 2008 року, п.п. 47-49) Європейський суд з прав людини вказує, що право батьків і дітей бути поряд одне з одним становить основоположний складник сімейного життя, а розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин.
Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» передбачено, зокрема, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків.
У судовому засіданні судом було встановлено факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню малолітньої дитини ОСОБА_1 , що підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів.
Разом з тим, судом під час розгляду справи не встановлено, що відповідачу чинилися перешкоди належним чином виконувати свої батьківські обов`язки щодо її малолітньої дитини або що відповідач не виконує батьківські обов`язки з поважних причин.
У постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19, від 23 червня 2021 року в справі № 953/17837/19, 607/15704/22 від 29.11.2023 зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками».
Верховний Суд у постанові від 06.05.2020 року, справа №753/2025/19, дійшов наступного висновку: «Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини».
Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти (пункти 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав») (правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 23.11.2020 року, справа № 227/2272/18).
Таким чином, позбавлення батьківських прав слід розглядати, як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.
Судом встановлено, що відповідач по справі не займається вихованням своєї дитини, не піклується про фізичний і духовний розвиток, її навчання, підготовку до самостійного життя, не виявляє до неї будь-якої батьківської уваги та турботи, тобто ухиляється від виконання батьківських обов`язків.
Вищевикладені обставини свідчать про те, що відповідач не виконує свої батьківські обов`язки, передбачені законом та моральними засадами суспільства, вона самоусунулася від спілкування з дитиною, її виховання та утримання.
Доцільність позбавлення батьківських прав відповідача також підтверджується висновком Органу опіки та піклування адміністрації Новокодацького району ДМР № 3/9-70 від 08.05.2025 року, у якому вказано, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї дитини, належним чином не займається вихованням дитини, матеріально її не утримує, не цікавиться її розвитком, життям та здоров`ям.
Аналізуючи вимоги та положення вищезазначеного законодавства, а також враховуючи, відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, суд визнає, що при вирішенні питань, які стосуються дитини, в тому числі і щодо позбавлення батьківських прав, в першу чергу мають бути враховані інтереси дитини.
Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Положеннями ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З урахуванням зазначених обставин, суд вважає за можливе позбавити відповідача батьківських прав щодо її малолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду із позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ч. 4 зазначеної статті, суд при поновленні батьківських прав перевіряє наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини.
Окрім того, положеннями ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.
Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
На підставі ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
З огляду на вищевикладене, беручи до уваги те, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини, а малолітній ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , потребує матеріальної допомоги, суд дійшов висновку про достатність правових підстав для стягнення із відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на особистий рахунок дитини, відкритий в Державному ощадному банку України, починаючи стягнення з 12.05.2025 року і до досягнення дитиною повноліття.
Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Відповідно до правил п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів за один місяць.
Таким чином, суд дійшов висновку про достатність правових підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.
За змістом ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позову до суду, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. за дві позовні вимоги.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 150, 155, 164-166 СК України, ст.ст. 4, 12, 13, 80, 81, 141, 247, 258-259, 263-266, 280, 282, 354 ЦПК України, суд 

ВИРІШИВ:
Позовні вимоги Органу опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів – задовольнити.
Позбавити  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав по відношенню до її малолітньої дитини  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягувати із  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання малолітньої дитини  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на особистий рахунок дитини, відкритий в Державному ощадному банку України, починаючи стягнення з 12.05.2025 року і до досягнення дитиною повноліття.
Рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.
Стягнути із  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в дохід держави судовий збір у розмірі 2 422,40 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивачем може бути подана апеляційна скарга на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Сторони по справі:
позивач – Орган опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, ЄДРПОУ: 44152814, місцезнаходження: м. Дніпро, проспект Сергія Нігояна, 77;
відповідач –  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя: Федотова В.М.