ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2025 року м.Дніпро Справа № 908/79/20
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Дарміна М.О.(доповідач),
суддів: Чус О.В., Кощеєва І.М.
при секретарі судового засідання Карпенко А.С.
Представники сторін:
прокурор: Карюк Денис Олександрович (в залі суду) - прокурор відділу, службове посвідчення № 069940 від 01.03.2023р.
від відповідача: Гайдаржийський Валерій Степанович (поза межами приміщення суду) - від Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області - витяг з ЄДР
інші представники сторін в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Заступника керівника Запорізької обласної прокуратури на рішення Господарського суду Запорізької області від 17.12.2020 (прийняте суддею Проскуряковим К.В., повне судове рішення складено 28.12.2020) у справі № 908/79/20 
за позовом: Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області в інтересах держави
до відповідача-1: Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області 
до відповідача-2: Фермерського господарства "Дом-Ленд" 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача-2: ОСОБА_1 
про визнання незаконними та скасування наказів, визнання недійсним договору оренди землі
ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції:
Заступник керівника Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області в інтересах держави звернувся до Господарського суду Запорізької області з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області та Фермерського господарства «Дом-Ленд» про визнання незаконним та скасування наказу ГУ Держземагентства у Запорізькій області від 19.09.2014 № 8-383/15-14-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та передачу земельної ділянки в оренду», визнання недійсним договору оренди землі від 22.10.2014, укладеного між Головним управлінням Держземагентства у Запорізькій області та ОСОБА_1 , щодо передачі в оренду земельної ділянки сільськогосподарського призначення (кадастровий номер 2325281600:04:001:0024) площею 30,0127 га на території Кіровської сільської ради Токмацького району Запорізької області.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірна земельна ділянка була передана в оренду з порушенням ст. ст. 1, 2, 7, 12 Закону України «Про фермерське господарство», ст. ст. 116, 118, 124, 134 Земельного кодексу України, оскільки ОСОБА_1 на момент отримання спірної земельної ділянки вже реалізував своє право на пільгове отримання землі для ведення фермерського господарства, отримавши раніше декілька земельних ділянок поза конкурсом, що свідчить про зловживання правом позаконкурсного отримання земельних ділянок в оренду без проведення земельних торгів. Крім того, прокурор зазначав про формальний підхід ГУ Держгеокадастру до перевірки волевиявлення заявника та відсутність у ОСОБА_1 власних матеріальних і трудових ресурсів для обробітку землі.
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 17.12.2020 у задоволенні позову відмовлено.
Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що законодавчо не обмежено кількість земельних ділянок, які може отримати в оренду особа для створення фермерського господарства без проведення земельних торгів, а тому спірна земельна ділянка передана у користування ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства без порушень. Суд зазначив, що Закон України «Про фермерське господарство» містив вичерпний перелік кваліфікуючих вимог до фермера та до його заяви, а встановлення державними органами додаткових кваліфікаційних вимог, зокрема наявності у власності сільськогосподарської техніки, є дискримінацією за ознакою майнового стану. Суд також констатував, що прокурором не взято до уваги відмінність спірних правовідносин від тих, що були предметом розгляду у справі № 525/1225/15-ц, та, застосувавши правові позиції Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі № 688/2908/16-ц, зазначив про недоведеність прокурором наявності інших, окрім ОСОБА_1 , бажаючих осіб отримати спірну земельну ділянку, а відтак — відсутність підстав для обов`язковості проведення земельних торгів та нікчемності спірного договору оренди землі. Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку про недотримання прокурором вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та відсутність визначених законом підстав для звернення прокурора з цим позовом до суду в інтересах держави.

Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи апеляційної скарги:

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, заступник керівника Запорізької обласної прокуратури подав апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Запорізької області від 17.12.2020 у справі № 908/79/20, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Узагальнення доводів апеляційної скарги:

Апеляційна скарга обґрунтована наступним:

За твердженням апелянта, рішення Господарського суду Запорізької області від 17.12.2020 постановлено внаслідок неправильного застосування норм матеріального права (ст. ст. 7, 12 Закону України «Про фермерське господарство», ст. ст. 116, 118, 124, 134 Земельного кодексу України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру») та з порушенням норм процесуального права (ст. 236 ГПК України). Із системного аналізу ст. ст. 7, 12 Закону України «Про фермерське господарство», ст. ст. 116, 123, 134 Земельного кодексу України слідує, що громадянин своє право на отримання земельної ділянки державної власності для ведення фермерського господарства на позаконкурсних засадах може використати один раз — земельної ділянки єдиним масивом у розмірі, обґрунтованому можливостями та перспективами діяльності фермерського господарства. Додатково земельні ділянки громадянин або фермерське господарство можуть отримувати на конкурентних засадах через участь у торгах. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2019 у справі № 525/1225/15-ц, а також у постановах Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 314/3881/15-ц, від 23.05.2018 у справі № 389/29/17-ц.
За обставинами даної, справи ОСОБА_1 на момент прийняття оскаржуваного наказу від 19.09.2014 вже реалізував своє право на пільгове отримання землі, оскільки 30.05.2014 ним отримано в оренду для ведення фермерського господарства поза конкурсом три земельні ділянки загальною площею 240,4194 га на території Владівської сільської ради Чернігівського району. Крім того, 19.09.2014 ОСОБА_1 надано ще дві земельні ділянки площею 30,7597 га та 58 га на території Балківської та Кіровської сільських рад Токмацького району. Таким чином, ОСОБА_1 протягом одного року отримав для ведення фермерського господарства шість земельних ділянок загальною площею понад 360 га, що розташовані не єдиним масивом, на території різних сільських рад та різних районів області, що суперечить вимогам ст. ст. 7, 12 Закону України «Про фермерське господарство», ст. ст. 116, 118, 121, 123, 134 Земельного кодексу України.
Прокурор зазначає, що ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області при винесенні оскаржуваного наказу не встановило волевиявлення заявника на створення фермерського господарства з урахуванням перспектив його діяльності, не перевірило наявності власних матеріальних та трудових ресурсів для обробітку землі, чим допустило формальний підхід до вирішення заяви громадянина, що створило передумови для штучного використання процедури створення фермерського господарства як спрощеного, пільгового порядку одержання земель державної власності поза передбаченою законом обов`язковою процедурою. Зокрема, ФГ «Дом-Ленд» зареєстроване лише 24.03.2016, за господарством зареєстровано лише один навантажувач телескопічний, до складу господарства входять лише дві особи — ОСОБА_1 та його мати, а на момент отримання спірної земельної ділянки ОСОБА_1 був директором ПСП «Дом», у оренді якого перебували понад 300 земельних ділянок (паїв).
Апелянт вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що встановлення додаткових кваліфікаційних вимог до фермера є дискримінацією за ознакою майнового стану, не відповідає нормам законів, меті регулювання земельних відносин у сфері діяльності фермерських господарств та правовим позиціям Верховного Суду.
Стосовно висновку суду першої інстанції щодо нетотожності спірних правовідносин та правовідносин у справі № 525/1225/15-ц, прокурор зазначає, що встановлені Великою Палатою Верховного Суду фактичні обставини в частині повторності отримання земельної ділянки державної власності після створення фермерського господарства, а також однакове матеріально-правове регулювання вказують на подібність наведених правовідносин зі спірними. Зазначені правові висновки застосовано Верховним Судом при розгляді ряду аналогічних спорів, зокрема у постановах від 25.09.2019 у справі № 397/30/17, від 29.01.2020 у справі № 927/83/19, від 26.08.2020 у справі № 908/684/19, від 27.08.2020 у справі № 922/1948/19, від 17.09.2020 у справі № 917/1416/19.
Водночас, на думку прокурора, судом безпідставно застосовано правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі № 688/2908/16-ц, оскільки з урахуванням відмінності предмета спору, підстав позову, змісту позовних вимог і встановлених судами фактичних обставин, а також неоднакового матеріально-правового регулювання, правовідносини у справі № 688/2908/16-ц та у зазначеному спорі не є подібними. Відповідно, висновок суду про недоведеність прокурором наявності інших бажаючих осіб отримати спірну земельну ділянку та про відсутність підстав для обов`язковості проведення земельних торгів є необґрунтованим.
Щодо висновку суду першої інстанції про відсутність підстав для звернення прокурора з позовом, апелянт зазначає, що оскільки прокурором ставиться питання про визнання незаконним та скасування наказу ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області, тобто управлінню адресується позовна вимога, останнє набуває статусу відповідача у розумінні ч. 3 ст. 45 ГПК України. Вказані обставини виключають можливість пред`явлення позову в інтересах ГУ Держгеокадастру, у зв`язку з чим у прокурора відсутній обов`язок для вжиття заходів, передбачених ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».
Крім того, прокурор зазначає, що при укладенні договору оренди спірної земельної ділянки від 22.10.2014 у порушення ст. 13 Закону України «Про оцінку землі» не розроблено та не затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки землі, а розмір орендної плати визначено без її врахування, що завдало шкоди економічним інтересам держави.
Також апелянт вказує, що судом першої інстанції у порушення ч. 4 ст. 236 ГПК України при постановленні оскаржуваного рішення не взято до уваги висновки Верховного Суду, викладені при вирішенні аналогічних спорів у постановах від 14.11.2018 у справі № 314/3881/15-ц, від 23.05.2018 у справі № 389/29/17-ц, від 20.06.2018 у справі № 378/766/15-ц, від 22.05.2019 у справі № 366/2648/16-ц, від 26.08.2020 у справі № 908/684/19, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права.

Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі:

Фермерське господарство «Дом-Ленд» подало відзив на апеляційну скаргу, згідно якого заперечує проти апеляційної скарги заступника керівника Запорізької обласної прокуратури та вважає її безпідставною та необґрунтованою, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції — без змін, посилаючись на наступне:
Спірний наказ прийнятий та виданий у відповідності до чинного на той момент законодавства, оскільки ОСОБА_1 не порушував порядку отримання в оренду земельної ділянки для ведення та створення фермерського господарства. ОСОБА_1 мав необхідний стаж роботи у сфері сільського господарства, разом із клопотанням надав обґрунтування розмірів земельних ділянок з урахуванням перспектив діяльності ФГ, а ФГ «Дом-Ленд» після укладення договору оренди було зареєстровано у встановленому законом порядку. Спірний наказ є актом одноразового застосування і вичерпав свою дію шляхом його виконання.
Щодо доводів про відсутність техніки та найманих працівників, відповідач-2 зазначає, що Закон України «Про фермерське господарство» містив вичерпний перелік кваліфікуючих вимог до фермера, серед яких були відсутні вимоги надавати інформацію про наявність трудових ресурсів та техніки. Чинне на той час законодавство забороняло витребувати будь-які додаткові документи. Встановлення державними органами не передбачених законом додаткових кваліфікуючих вимог є дискримінацією за ознакою майнового стану, що суперечить ст. 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідач-2 стверджує, що законодавчо не обмежено кількість земельних ділянок, які може отримати в оренду особа для створення фермерського господарства без проведення земельних торгів. Ст. 12 Закону України «Про фермерське господарство» є диспозитивною нормою, а вказані у позові земельні ділянки були отримані ОСОБА_1 саме в оренду для створення одного фермерського господарства.
Щодо нормативної грошової оцінки відповідач-2 зазначає, що при укладенні спірного договору було розроблено нормативну грошову оцінку, що підтверджується Витягом від 19.09.2014 № 290, а ставка орендної плати 4% відповідає середньому розміру ставки по Запорізькій області.
Стосовно судової практики відповідач-2 зазначає, що спірні правовідносини не є аналогічними тим, які були предметом розгляду у справі № 525/1225/15-ц, оскільки у тій справі розглядався спір між двома особами, які бажали отримати одну й ту саму земельну ділянку. Водночас у справі № 688/2908/16-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що земельні торги не проводяться за наявності лише одного бажаючого, а прокурором не доведено наявності інших бажаючих осіб.
Також відповідач-2 вважає, що прокурором не доведена наявність підстав для представництва інтересів держави, оскільки відсутні докази звернення прокурора до ГУ Держгеокадастру щодо повідомлення про порушення інтересів держави. Відповідач-2 посилається на практику ЄСПЛ, зокрема рішення у справах «Рисовський проти України» та «Стретч проти Об`єднаного Королівства», зазначаючи, що ризик помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.
Крім того, відповідач-2 зазначає, що з 07.09.2018 право оренди спірної земельної ділянки було скасоване державним реєстратором на підставі постанови Апеляційного суду Запорізької області у справі № 328/2458/17, а відповідач-2 з цієї дати не користується спірною земельною ділянкою. Відповідач-2 також заявляє вимогу про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 45 000,00 грн.
Заступник керівника Запорізької обласної прокуратури подав додаткові пояснення (відзив-пояснення), в яких зазначив, що повертаючи справу на новий апеляційний розгляд, касаційний суд вказав на необхідність врахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду у справах № 922/1832/19, № 922/1130/23, № 916/2319/22, зокрема щодо нікчемності оскаржуваного правочину. Прокурор зазначає, що Верховним Судом змінено підхід до застосування норм права у подібних правовідносинах, зокрема сформовано позицію, що договір, укладений без дотримання конкурентних засад, тобто з порушенням абз. 2 ч. 2 ст. 134 Земельного кодексу України, є нікчемним. З наведеного слідує, що обраний прокурором спосіб захисту порушених інтересів держави у спірних правовідносинах на теперішній час є неналежним. Разом з тим, враховуючи висновки Верховного Суду, суд першої інстанції мав би відмовити у задоволенні позову через неналежний спосіб захисту, констатуючи при цьому, що наказ є ненормативним актом, що вичерпав свою дію фактом виконання, а оскаржуваний договір у розумінні ст. 228 ЦК України є нікчемним. Прокурор просить змінити мотивувальну частину рішення суду першої інстанції з урахуванням зазначених висновків.
Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області подало додаткові пояснення, в яких зазначило наступне. Щодо клопотання представника ФГ «Дом-Ленд» про закриття провадження та постановлення окремої ухвали, ГУ Держгеокадастру зазначає, що спірна земельна ділянка була повернута державі на підставі постанови Апеляційного суду Запорізької області від 03.07.2018 у справі № 328/2458/17, що підтверджується актом прийому-передачі від 23.11.2018. Починаючи з 07.09.2018 право оренди спірної земельної ділянки було припинено, а ГУ Держгеокадастру мало всі правові підстави здійснювати розпорядження цією земельною ділянкою відповідно до ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України. Матеріали справи не містять будь-яких рішень суду щодо заборони передавати земельну ділянку у власність іншим особам.
В окремих додаткових поясненнях ГУ Держгеокадастру, з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 11.06.2024 у справі № 925/1133/18 та постанову Верховного Суду від 22.05.2024 у справі № 916/1750/22, зазначає, що позовна вимога про визнання незаконним та скасування наказу не є ефективним способом захисту, адже наказ є ненормативним актом, що вичерпав свою дію фактом його виконання — укладенням договору оренди. Щодо решти позовних вимог відповідач-1 дотримується раніше висловленої позиції.
Пологівська окружна прокуратура Запорізької області подала пояснення, в яких зазначила, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером 2325281600:04:001:0024 наразі є розподіленою між громадянами у приватну власність та має кадастрові номери від 2325281600:04:001:0043 до 2325281600:04:001:0057 (15 ділянок площею по 1,9914 га кожна). У зв`язку з цим прокурор просить закрити провадження у справі в частині вимог щодо повернення земельної ділянки на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України через відсутність предмета спору. Водночас прокурор вважає, що наразі відсутні підстави для закриття провадження у справі в частині розгляду позовних вимог щодо визнання незаконним та скасування наказу та визнання недійсним договору оренди землі.

Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді:
Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.11.2024 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Дармін М.О., судді: Чус О.В., судді Кощеєв І.М.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 21.11.2024 Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Заступника керівника Запорізької обласної прокуратури на рішення Господарського суду Запорізької області від 17.12.2020 у справі № 908/79/20. Розгляд справи призначено у судовому засіданні на 20.05.2025 об 11:00 годин.
26.11.2024 до Центрального апеляційного господарського суду через «Едектронний суд» від представника Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області надійшли додаткові пояснення по справі.
06.12.2024 до Центрального апеляційного господарського суду через «Едектронний суд» від заступника керівника Запорізької обласної прокуратури надійшли додаткові пояснення.
11.03.2025 до Центрального апеляційного господарського суду з використанням засобів поштового зв`язку від Господарського суду Запорізької області надійшли додаткові матеріали.
12.05.2025 до Центрального апеляційного господарського суду через «Едектронний суд» від представника Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 14.05.2025 заяву представника Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, задоволено.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.05.2025 в судовому засіданні оголошено перерву до 09.12.2025р. o 10:30 год.
22.05.2025 до Центрального апеляційного господарського суду через «Едектронний суд» від прокурора Запорізької обласної прокуратури надійшли пояснення.
09.12.2025 у судовому засіданні колегія суддів перейшла до стадії прийняття судового рішення, оголошення вступної та резолютивної частини якого відбудеться 16.12.2025р. о 09:25год.
16.12.2025 в судовому засіданні були присутні прокурор: Карюк Денис Олександрович та представник Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, інші представники сторін в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.
Під час оголошення вступної та резолютивної частини на території Дніпропетровської області сигналу повітряної тривоги оголошено не було, у зв`язку з чим колегія суддів висновує про відсутність підстав для висновку щодо наявності обставин, що перешкоджають здійсненню правосуддя та оголошенню рішення по справі у визначений час.
16.12.2025 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови Центрального апеляційного господарського суду.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, підтверджено матеріалами справи і не оспорюється сторонами спору:

З матеріалів справи вбачається, що Деркач П.О. звернувся з клопотанням від 14.07.2014 р. до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду на 15 років розташовану на території Кіровської сільської ради Токмакського району Запорізької області за межами населеного пункту за рахунок земель державної власності для ведення фермерського господарства розміром 30,00 га. До клопотання додані відповідні додатки.
Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області видано наказ №8-267/15-14-СГ від 22.08.2014 «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою», відповідно до якого Деркачу П.О. надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі в оренду, розташованої на території Кіровської сільської ради Токмацького району Запорізької області (за межами населених пунктів), за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності (вид угідь-рілля), орієнтованим розміром 30,00 га з цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства.
Також, ОСОБА_1 звернувся з клопотанням від 18.09.2014 р. до ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області про затвредежння прокту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення фермерського господарства площею 30,0127 га, кадастровий номер 2325281600:04:001:0024 на території Кіровської сільської ради Токмакського району Запорізької області та передати йому в оренду вказану земельну ділянку.
Наказом Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 19.09.2014 р. № 8-383/15-14-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та передачу земельної ділянки в оренду» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 30,0127 га сільськогосподарського призначення із земель державної власності в оренду Деркачу П.О. для ведення фермерського господарства, розташованої на території Кіровської сільської ради Токмацького району Запорізької області, за межами населеного пункту із встановленням річної орендної плати за користуванням вказаною земельною ділянкою в розмірі 4 (чотири) відсотки від її нормативної грошової оцінки.
Відповідно до вказаних вище наказів, 22.10.2014 р. між Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області (далі – Орендодавець) та Деркачем П.О. (далі – Орендар) укладено договір оренди землі.
Відповідно до п. 1 договору Орендодавець передав у користування Орендарю в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення державної власності для ведення фермерського господарства кадастровий номер 2325281600:04:001:0024, яка знаходиться на території Кіровської сільської ради Токмацького району Запорізької області, за межами населеного пункту, площею 30,0127 га.
Згідно з п.п. 33, 34 договору, дія договору припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; придбання Орендарем земельної ділянки у власність; викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; ліквідації юридичної особи – Орендаря. Договір припиняється також в інших випадках, передбачених законом. (п. 33) Дія договору припиняється достроково шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення або пошкодження земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.
Договір оренди землі зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 04.11.2014 р. Токмацьким міськрайонним управлінням юстиції номер запису про інше речове право 7569153.
Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №94216607 від 10.08.2017 р., земельна ділянка з кадастровим номером: 2325281600:04:001:0024, площею 30,0127 га з цільовим призначенням – для ведення фермерського господарства, яка знаходиться за адресою: Запорізька область, Токмацький район, с/рада Кіровська, 04.11.2014 р. на підставі договору оренди землі від 22.10.2014 р. передана в строкове платне користування на 15 років Орендарю – ОСОБА_1 ; орендна плата вноситься у розмірі 4% від базової нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає 27 242,99 грн.
Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, на підставі договорів від 19.09.2014 р. ГУ Держземагенства України в Запорізькій області надав у користування ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства дві земельні ділянки державної власності, які розташовані на території Широкоярської сільської ради Чернігівського району Запорізької області загальною площею 76,76 га, а саме: кадастровий номер 2325587900:02:030:0007 площею 44,0 га, кадастровий номер 2325587900:02:030:0005 площею 32,76 га.
Крім того, 30.05.2014 р. згідно договорів оренди землі ГУ Держземагенства України в Запорізькій області надав у користування ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства три земельні ділянки державної власності, які розташовані на території Владівської сільської ради Чернігівського району Запорізької області загальною площею 240, 4194 га, а саме: кадастровий номер 2325581900:03:020:0009 площею 93,9836 га, кадастровий номер 2325581900:01:017:0019 площею 57,2138 га, кадастровий номер 2325581900:03:019:0007 площею 89,222 га.
Також за договором оренди землі від 22.10.2014 земельної ділянки кадастровий номер 2325281600:04:001:0024, ГУ Держземагенства України в Запорізькій області надав у користування ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства дві земельні ділянки державної власності, які розташовані на території Токмацького району Запорізької області загальною площею 88,7597 га, а саме: кадастровий номер 2325281600:04:001:0026 площею 58,00 га на території Кіровської сільської ради, кадастровий номер 2325280400:06:002:0014 площею 30,7597 га на території Балківської сільської ради.
Відповідно до Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 21.03.2016 р. створено Фермерське господарство «ДОМ-ЛЕНД» (код ЄДРПОУ 40358088), керівник ОСОБА_1 .
Згідно з п.п. 8.5 Статуту ФГ «ДОМ-ЛЕНД» (нова редакція), затвердженого протоколом загальних зборів засновників № 2 від 01.04.2017 р., вказане фермерське господарство має право користування земельними ділянками, які знаходяться на умовах оренди у засновників (членів) ФГ, зокрема право користування земельною ділянкою сільськогосподарського призначення державної власності кадастровий номер 2325281600:04:001:0024, загальною площею 30,0127 га.
Судом встановлено, що до статуту як право користування включені всі вище перелічені земельні ділянки з кадастровими номерами 2325280400:06:002:0014 площею 30,7597 га на території Балківської сільської ради; 2325281600:04:001:0026 площею 58,00 га на території Кіровської сільської ради; кадастровий номер 2325581900:03:020:0009 площею 93,9836 га, кадастровий номер 2325581900:01:017:0019 площею 57,2138 га, кадастровий номер 2325581900:03:019:0007 площею 89,222 га на території Владівської сільської ради Чернігівського району Запорізької області; кадастровий номер 2325587900:02:030:0007 площею 44,0 га, кадастровий номер 2325587900:02:030:0005 площею 32,76 га на території Широкоярської сільської ради Чернігівського району Запорізької області. 

Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції та оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників провадження у справі і висновків суду першої інстанції:

Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного:
З урахуванням доводів і вимог апеляційної скарги, в порядку частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегією суддів не перевіряється правильність висновків суду першої інстанції в частині неоспорюваних сторонами обставин справи відносно того, що: ОСОБА_1 звернувся з клопотанням від 14.07.2014 до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду на 15 років, розташованої на території Кіровської сільської ради Токмацького району Запорізької області, за рахунок земель державної власності для ведення фермерського господарства розміром 30,00 га; Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області видано наказ № 8-267/15-14-СГ від 22.08.2014 «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою», яким ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі в оренду; Наказом Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 19.09.2014 № 8-383/15-14-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та передачу земельної ділянки в оренду» затверджено проект землеустрою та передано в оренду ОСОБА_1 земельну ділянку площею 30,0127 га (кадастровий номер 2325281600:04:001:0024) для ведення фермерського господарства; 22.10.2014 між Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області та ОСОБА_1 укладено договір оренди землі, зареєстрований 04.11.2014 Токмацьким міськрайонним управлінням юстиції (номер запису про інше речове право 7569153); 30.05.2014 ГУ Держземагентства у Запорізькій області надало ОСОБА_1 в оренду для ведення фермерського господарства три земельні ділянки загальною площею 240,4194 га на території Владівської сільської ради Чернігівського району Запорізької області; 19.09.2014 ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області також надало ОСОБА_1 в оренду дві земельні ділянки загальною площею 88,7597 га на території Токмацького району Запорізької області; 21.03.2016 ОСОБА_1 створено Фермерське господарство «Дом-Ленд» (код ЄДРПОУ 40358088), до статуту якого включено всі вищезазначені земельні ділянки як право користування. Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 03.07.2018 у справі № 328/2458/17 визнано незаконним та скасовано наказ від 19.09.2014 № 8-383/15-14-СГ, визнано недійсним договір оренди землі від 22.10.2014, зобов`язано ОСОБА_1 повернути земельну ділянку державі. З 07.09.2018 право оренди спірної земельної ділянки скасоване державним реєстратором. Спірна земельна ділянка з кадастровим номером 2325281600:04:001:0024 наразі є розподіленою між громадянами у приватну власність (15 ділянок з кадастровими номерами від 2325281600:04:001:0043 до 2325281600:04:001:0057 площею по 1,9914 га кожна).
Алгоритм та порядок встановлення фактичних обставин кожної конкретної справи не є типовим і залежить насамперед від позиції сторін спору, а також доводів і заперечень, якими вони обґрунтовують свою позицію. Предмет доказування формується, виходячи з підстав вимог і заперечень сторін та норм матеріального права (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №910/4994/18).
Відповідно до частини 1 статті 316 Господарського процесуального кодексу України, вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.
Так, в своїй постанові від 16 жовтня 2024 року, скасовуючи Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 25.05.2021р.та, відповідно, спрямовуючи cправу № 908/79/20 на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, колегія суддів навела наступні вказівки: « … 61. У той же час Верховний Суд звертає увагу, що під час апеляційного розгляду відповідач-1 зазначав, що на виконання постанови суду у справі № 328/2458/17 від 03.07.2018 (до її скасування був складений акт-прийому передачі земельної ділянки від 23.11.2018. За змістом вищезазначеного документа, спірна земельна ділянка з кадастровим номером 2325281600:04:001:0024, площею 30,0127 га була повернута державі в особі ГУ Держгеокадастру. Відповідні обставини підтвердив також представник відповідача-2 та надав як доказ витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07.09.2018 № 136887000. Отже, вищенаведене свідчить про те, що спірна земельна ділянка була повернута державі в особі ГУ Держгеокадастру до дати звернення Прокурора з позовом у цій господарській справі.
62. За доводами відповідача-2 спірна земельна ділянка була поділена на менші ділянки площею по 2 га із цільовим призначенням: 01.03 для ведення особистого селянського господарства та у подальшому передана відповідачем-1 у приватну власність невідомим особам (діапазон кадастрових номерів спірної земельної ділянки: 2325281600:04:001:0041 (початок) - 2325281600:04:001:0057 (кінець). 
63. Разом з тим, судом апеляційної інстанції дані обставини щодо поділу спірної земельної ділянки на менші та їх подальшої передачі у власність іншим суб`єктам та надані сторонами докази на їх підтвердження досліджені належним чином не були, в результаті чого не було надано вичерпних висновків щодо того чи наявні у прокурора права на представництво інтересів держави у спірних правовідносинах щодо спірної земельної ділянки, враховуючи її поточний правовий статус.
64. Колегія суддів не погоджується із обґрунтованістю посилань суду апеляційної інстанції в ухвалі від 25.05.2021 на постанову Верховного Суду від 27.07.2020 у справі № 912/686/17, в якій викладено висновок Великої Палати Верховного Суду сформульований у постанові від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15-ц (пункт 56) відповідно до якого з огляду на приписи статей 387 і 388 ЦК України помилковими є висновки суду першої інстанції щодо неможливості витребування власником земельних ділянок, які були поділені та/або об`єднані. Формування земельних ділянок їх володільцем, зокрема внаслідок поділу та/або об`єднання, з присвоєнням їм кадастрових номерів, зміною інших характеристик не впливає на можливість захисту права власності чи інших майнових прав у визначений цивільним законодавством спосіб.
65. Такий висновок не є застосовним до спірних правовідносин, адже за фактичними обставинами цієї справи, на які посилаються сторони, ГУ Держгеокадастру після повернення спірної земельної ділянки державі здійснив не тільки її поділ, але й подальшу передачу новоутворених земельних ділянок іншим особам, які не є учасниками цієї справи. Тобто, окрім поділу земельної ділянки у даній справі відбулася також зміна власника спірного об`єкта. До того ж, Прокурор у даній справі не заявляє вимог про витребування спірної земельної ділянки з посиланням на норми статей 387 та 388 ЦК України, а у справі № 367/2022/15-ц такі вимоги були заявлені та розглядалися судами.
66. Зазначеного вище суд апеляційної інстанції не врахував у контексті ефективності обраного прокурором способу захисту не тільки щодо позовної вимоги про визнання незаконним та скасування наказу ГУ Держземагенства у Запорізькій області, як правового акта індивідуальної дії, який вже реалізований та вичерпав свою дію, але й щодо вимоги про визнання недійсним спірного договору оренди. Наведені обставини підлягають з`ясуванню та мають значення для розгляду цієї справи, адже прокурор не заявляв окремої вимоги про застосування наслідків недійсності правочину та про повернення земельної ділянки. 
67. Натомість суд апеляційної інстанції обмежився перевіркою повноважень прокурора виключно щодо наявності у нього підстав для подання позову як самостійним позивачем та обґрунтованості залучення ГУ Держгеокадастру одним із співвідповідачів, без обґрунтування наявності підстав для здійснення прокурором представництва інтересів держави в суді з огляду на те, що спірний масив землі було передано у власність інших осіб.
68. Апеляційний суд також не навів обґрунтування щодо відсутності підстав для нікчемності спірного договору оренди, у той час як суд першої інстанції в цій частині послався лише на відсутність інших, окрім ОСОБА_1 , бажаючих осіб у вересні 2014 р отримати спірну земельну ділянку в оренду.
69. Судове рішення апеляційного суду мотивовано необґрунтованістю відповідачем-2 необхідності надання йому спірної земельної ділянки відповідної площі і як наслідок безпідставністю наказу відповідача-1 та укладення відповідачами договору оренди. 
70. Разом з тим, факт повторного звернення ОСОБА_1 для отримання спірних земельних ділянок за позаконкурсною процедурою, сам по собі, свідчить про порушення встановленої законом процедури набуття права оренди на спірну земельну ділянку для ведення фермерського господарства. 
71. Правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним (частина перша та друга статті 228 Цивільного кодексу України).
72. Колегія суддів звертає увагу на те, що у постанові Верховного Суду від 09.08.2023 у справі № 922/1832/19 зазначено, що якщо існує зловживання громадянином такими пільговими умовами, орган виконавчої влади чи місцевого самоврядування повинен не допустити надання йому земельної ділянки на пільговій (позаконкурентій) основі, однак якщо і орган виконавчої влади чи місцевого самоврядування не перешкоджає такому зловживанню, то ці особи (громадянин та відповідний орган) створюють незаконні передумови для отримання громадянином земельної ділянки на пільговій (позаконкурентій) основі, а правочин, укладений за наслідками таких діянь, спрямований на отримання земельної ділянки без дотримання конкурентних засад, спрямований на незаконне заволодіння земельною ділянкою державної чи комунальної власності, то він відповідно до частин першої та другої статті 228 ЦК України є нікчемним.
73. Нікчемність правочину має місце не в наслідок повторного отримання спірної земельної ділянки, а у зв`язку з отриманням її всупереч імперативним вимогам Земельного кодексу України про неможливість такого отримання в позаконкурсному порядку (постанова Верховного Суду від 10.01.2024 у справі № 922/1130/23).
74. У постанові Верховного Суду від 04.10.2023 у справі № 916/2319/22 міститься висновок, відповідно до якого: оскільки спірний договір оренди за відсутності для цього підстави, визначеної в абзаці 2 частини 2 статті 134 ЗК України, укладений без дотримання конкурентних засад, тобто спрямований на незаконне заволодіння земельною ділянкою комунальної власності, такий договір згідно з частинами 1 та 2 статті 228 ЦК України є нікчемним. 
75. Під час нового апеляційного розгляду суду належить врахувати викладене вище, здійснити апеляційний перегляд справи у відповідності до вимог ГПК України, надати належну оцінку фактичним обставинам справи, доводам та запереченням учасників справи і в залежності від встановленого та вимог закону прийняти законне та обґрунтоване рішення урахуванням висновків, викладених у постановах Верховного Суду у справах №№ 922/1832/19, 922/1130/23, 916/2319/22…».
Відповідно до частини 1 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Заявами по суті справи, відповідно до частини 2 статті 161 Господарського процесуального кодексу України, є : позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.
Так, згідно пояснень Головного Управління Держгеокадастру у Запорізькій області, сформованих в системі «Електроний суд» 05.05.2021р. : « … Апеляційним судом Запорізької області була постановлена постанова від 03.07.2018 по справі № 328/2458/17.
Відповідно до резолютивної частини вищеназваної постанови, була задоволена апеляційна скарга заступника прокурора Запорізької області.
Визнано незаконним та скасувати Наказ Головного управління Держземагенства у Запорізькій області від 19.09.2014 № 8-383/15-14-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та передачу земельної ділянки в оренду».
Визнано недійсним договір оренди землі від 22.10.2014, укладений між Головним управлінням Держземагентства у Запорізькій області та ОСОБА_1 , щодо передачі в оренду земельної ділянки сільськогосподарського призначення кадастровий номер 2325281600:04:001:0024, площею 30,0127 га., на території Кіровської сільської ради Токмацького району Запорізької області, за межами населеного пункту, який зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстраційною службою Токмацького міськрайонного управління юстиції 04.11.2014 номер запису про інше речове право 7569153, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 493105123252.
Зобов`язано ОСОБА_1 повернути на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області земельну ділянку площею 30,0127 га., кадастровий номер - 2325281600:04:002:0024, яка розташована на території Кіровської сільської ради Токмацького району Запорізької області (за межами населеного пункту).
Також, судом було роз`яснено, що постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус судів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.
В контексті наведеної норми, зазначаємо, що Токмацькою місцевою прокуратурою були вжити заходи щодо примусового виконання вищеназваної постанови.
Так, під час примусового виконання постанови, був складений акт-прийому передачі земельної ділянки від 23.11.2018 (копія додається).
За змістом вищезазначеного документа, земельна ділянка з кадастровим номером 2325281600:04:001:0024, площею 30.0127 га повернута державі в особі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області.
Крім того, в матеріалах судової справи № 908/79/20 міститься відзив на позовну заяву, який був поданий до суду першої інстанції представником ФГ «ДОМ-ЛЕНД».
У названому вище відзиві, серед іншого, було зазначено наступне, цитую: «...з 07.09.2018 року інше речове право (право ОСОБА_1 на оренду спірної земельної ділянки) було скасоване державним реєстратором на підставі Постанови Апеляційного суду Запорізької області у справі № 328/2458/17 від 03.07.2018 року.».
Поряд з цим, у відзиві було зазначено про те, що відповідач-2 з 07.09.2018 не користується спірною земельною ділянкою.
Відповідні обставини представник відповідача-2 підтверджує доданим до відзиву витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07.09.2018 № 136887000.
Отже, вищенаведене свідчить про те, що спірна земельна ділянка була повернута державі в особі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області та, відповідно, ні ФГ «ДОМ-ЛЕНД», ні ОСОБА_1 її не використовують.
В цьому контексті слід зазначити про те, що в силу ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.
Враховуючи наведену норму матеріального права та обставину того, що починаючи з 07.09.2018 право оренди спірної земельної ділянки було припинено, Головне управління мало всі правові підстави здійснювати розпорядження земельною ділянкою з кадастровим номером 2325281600:04:001:0024.
Також, наголошуємо на тому, що матеріали судової справи не містять будь-яких рішень суду стосовно заборони Головному управлінню передавати у власність іншим особам названу вище земельну ділянку…» (т.2 а.с. 214-216).
Відповідні обставини підтверджуються Актом прийому – передачі від 23.11.2018р. у виконавчому провадженні ВП№ 57333492, за текстом якого «...при примусовому виконанні рішення Токмацького районного суду №328/2458/17 від 26.09.2018р. відносно боржника ОСОБА_1 …
…повертається на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області земельна ділянка площею 30,0127га, кадастровий номер -2325281600:04:001:0024, яка розташована на території Кіровської сільської ради Токмацького району Запорізької області (за межами населеного пунтку)…» (т.2 а.с. 221). 
В постанові Верховного Суду від 27.11.2019р. у справі № 923/236/19, викладено наступний правовий висновок:
« Верховний Суд зауважує, що відповідно до п.п. 4, 5 ч. 3 ст. 162 ГПК України позовна заява повинна містити в т.ч. зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.
Предмет спору - це об`єкт спірних правовідносин, щодо якого виник спір між позивачем і відповідачем. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.
Підстава позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Підставу позову становлять фактична й правова підстава. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача. Правильне встановлення підстави позову визначає межі доказування, є гарантією прав відповідача на захист проти позову».
Так, звертаючись з позовом про визнання незаконним та скасування наказу ГУ Держземаганства у Запорізькій області від 19.09.2014 № 8-383/15-14-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та передачу земельної ділянки в оренду» та, відповідно, визнання недійсним договір оренди землі від 22.10.2014, укладеного між Головним управлінням Держземагентства у Запорізькій області (код ЄДРПОУ 38461250) та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) щодо передачі в оренду земельної ділянки сільськогосподарського призначення кадастровий номер 2325281600:04:001:0024, площею 30,0127 га, на території Кіровської сільської ради Токмацького району Запорізької області, за межами населеного пункту, який зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстраційною службою Токмацького міськрайонного управління юстиції 04.11.2014 номер запису про інше речове право 7569153, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 493105123252…» прокурор наводив наступні підстави позову : « … Відповідачем 1 видано наказ № 8-267/15-14-СГ від 22.08.2014 «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою».
Пунктом 1 вказаного наказу ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі в оренду, розташованої на території Кіровської сільської ради Токмацького району Запорізької області (за межами населених пунктів), за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності ( вид угідь-рілля), орієнтовним розміром 30 га з цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства (01.02).
У подальшому Відповідачем 1 видано наказ від 19.09.2014 № 8-383/15- 14-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та передачу земельної ділянки в оренду».
Пунктом 1 вказаного наказу затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 30,0127 га сільськогосподарського призначення із земель державної власності в оренду ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства на території Кіровської сільської ради Токмацького району Запорізької області.
Пунктом 2 вказаного наказу гр. ОСОБА_1 надано в оренду земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 30,0127га ріллі кадастровий номер 2325281600:04:001:0024 строком на 15 років, для ведення фермерського господарства, розташованої на території Кіровської сільської ради Токмацького району Запорізької області, за межами населеного пункту із встановленням річної орендної плати за користування вказаною земельною ділянкою в розмірі 4 (чотири) відсотки від її нормативної грошової оцінки.
В подальшому відповідач 1 на підставі вище прийнятих наказів 22.10.2014 уклав з ОСОБА_1 (Відповідач 2) договір оренди землі.
Відповідно до умов Договору Орендодавець (Відповідач 1) передав у користування Орендарю (Відповідач 2) в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення державної власності для ведення фермерського господарства кадастровий номер 2325281600:04:001:0024, яка знаходиться на території Кіровської сільської ради Токмацького району Запорізької області, за межами населеного пункту, площею 30,0127 га.
Договір оренди землі зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 04.11.2014 Токмацьким міськрайонним управлінням юстиції номер запису про інше речове право 7569153.
Відповідно до умов Договору Орендодавець (Відповідач 1) передав у користування Орендарю ОСОБА_1 в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення державної власності для ведення фермерського господарства кадастровий номер 2325281600:04:001:0024, яка знаходиться на території Кіровської сільської ради Токмацького району Запорізької області, за межами населеного пункту, площею 30,0127 га.
Договір оренди землі зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 04.11.2014 Токмацьким міськрайонним управлінням юстиції номер запису про інше речове право 7569153.
ОСОБА_1 лише 21.03.2016, вже після отримання у строкове платне користування спірної земельної ділянки, засновано та зареєстровано Фермерське господарство «ДОМ-ЛЕНД» (далі по тексту - ФГ «ДОМ- ЛЕНД»), код ЄДРПОУ 40358088 - Відповідач 2.
Згідно п.п. 8.5 Статуту ФГ «ДОМ-ЛЕНД» (нова редакція), затвердженого протоколом загальних зборів засновників № 2 від 01.04.2017, вказане фермерське господарство має право користування земельними ділянками, які знаходяться на умовах оренди у засновників (членів) ФГ, зокрема право користування земельною ділянкою сільськогосподарського призначення державної власності кадастровий номер 2325281600:04:001:0024.
Вважаю, що накази Відповідача 1 від 22.08.2014 № 8-267/15-14-СГ, від 19.09.2014 № 8-383/15-14-СГ видані з порушенням вимог земельного законодавства та підлягають скасуванню, а договір оренди землі від 22.10.2014 підлягає визнанню недійсним, у зв`язку із наступним.
Статтями 22, 31, 93, 124 Земельного кодексу України …
… Передача в оренду земельних ділянок державної або комунальної власності здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених ч. 2,3 ст. 134 цього Кодексу.
Частинами 2,3 ст. 134 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)…
Стаття 123 Земельного кодексу України….
Разом з тим, відносини, пов`язані зі створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств, регулюються, крім Земельного кодексу України, Законом України «Про фермерське господарство» та іншими нормативно-правовими актами України (ст. 2 цього Закону). У таких правовідносинах цей Закон є спеціальним нормативно- правовим актом, а Земельний кодекс України - загальним.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1 Закону України «Про фермерське господарство»…
Можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) йому земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обов`язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства (ст. 8 цього Закону).
Порядок надання (передачі) земельних ділянок для ведення фермерського господарства передбачений спеціальним Законом України «Про фермерське господарство».
Так, згідно з абзацами 1, 2 ч. 1 ст. 7 цього Закону…
… Отже, спеціальний Закон України «Про фермерське господарство» визначає обов`язкові вимоги до змісту заяви про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства, які дещо відрізняються від загальних вимог, передбачених ст. 123 Земельного кодексу України, до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Зокрема, в заяві про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства потрібно зазначити не лише бажаний розмір і місце розташування ділянки, але й обґрунтувати розміри земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства.
Зазначені вимоги відповідають загальним принципам земельного законодавства (ст. 5 Земельного кодексу України) та меті правового регулювання земельних відносин у сфері діяльності фермерських господарств, яка полягає в створенні умов для реалізації ініціативи громадян щодо виробництва товарної сільськогосподарської продукції, її переробки та реалізації на внутрішньому і зовнішньому ринках, а також для забезпечення раціонального використання і охорони земель фермерських господарств, правового та соціального захисту фермерів України (преамбула Закону України «Про фермерське господарство»).
Відповідно до ст. 8 зазначеного Закону …
Таким чином, за змістом статей 1, 7, 8 Закону України «Про фермерське господарство» заява громадянина про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення фермерського господарства повинна містити комплекс передбачених частиною першою статті 7 цього Закону умов і обставин. У свою чергу, розглядаючи заяву громадянина по суті, орган державної виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування (а в разі переданого на розгляд суду спору - суд) повинен дати оцінку обставинам і умовам, зазначеним у заяві, перевірити доводи заявника, наведені на обґрунтування розміру земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, в тому числі щодо наявності трудових і матеріальних ресурсів.
За наслідками зазначеної перевірки орган державної виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування повинен пересвідчитися в дійсності волевиявлення заявника, наявності в нього бажання створити фермерське господарство та спроможності вести господарство такого виду - виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих для ведення фермерського господарства. В іншому випадку відсутність належної перевірки, формальний підхід до вирішення заяви громадянина створює передумови для невиправданого, штучного використання процедури створення фермерського господарства як спрощеного, пільгового порядку одержання іншими приватними суб`єктами в користування земель державної чи комунальної власності поза передбаченою законом обов`язковою процедурою - без проведення земельних торгів.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові ВАСУ від 31.05.2016 у справі №21-445а16.
При подачі Деркачем П.О. до Головного управління Держземагенства у Запорізькій області клопотань, останній не обґрунтував розмір земельної ділянки, про яку йшлося в клопотанні, з урахуванням можливості її обробітку та не зазначив при цьому самі перспективи діяльності фермерського господарства, в тому числі щодо наявності трудових і матеріальних ресурсів. Тобто, майбутній фермер для отримання земельної ділянки великої площі не довів, що новостворене фермерське господарство матиме змогу самостійно, силою та працею членів фермерського господарства, обробляти отриманні у користування землі, чи має він власну техніку для обробітку землі, ресурси для залучення найманих працівників чи оренди сільськогосподарської техніки, потенційних контрагентів, тощо.
На виконання вимог ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство» до заяви Деркачем П.О. долучено в якості документа, який підтверджує досвід роботи у сільському господарстві копію трудової книжки, відповідно до якої встановлено, що Деркач П.О. займає посаду директора приватного сільськогосподарського підприємства «Дом», яке веде товарне сільськогосподарське виробництво. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємцем та громадських формувань кінцевим беніфіціарним власником (контролером) є ОСОБА_1 .
Крім того, 30.05.2014 згідно договорів оренди землі Відповідач 1 вже надав у користування Деркачу П.О. для ведення фермерського господарства З земельні ділянки державної власності, які розташовані на території Владівської сільської ради Чернігівського району Запорізької області загальною площею 240, 4194 га, а саме:
1) кадастровий номер 2325581900:03:020:0009 площею 93,9836 га,
2) кадастровий номер 2325581900:01:017:0019 площею 57,2138 га,
3) кадастровий номер 2325581900:03:019:0007 площею 89,222 га.
Також 19.09.2014 згідно договорів оренди землі Відповідач 1 також надав у користування ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства 2 земельні ділянки державної власності, які розташовані на території Широкоярської сільської ради Чернігівського району Запорізької області загальною площею 76,76 га, а саме:
1) кадастровий номер 2325587900:02:030:0007 площею 44,0 га,
2) кадастровий номер 2325587900:02:030:0005 площею 32,76 га.
Крім того, окрім вищевказаного договору оренди землі від 22.10.2014 земельної ділянки кадастровий номер2325281600:04:001:0024, Відповідач 1 також надав у користування Деркачу П.О. для ведення фермерського господарства 2 земельні ділянки державної власності, які розташовані на території Токмацького району Запорізької області загальною площею 88,7597 га, а саме:
1) кадастровий номер 2325281600:04:001:0026 площею 58,00 га на території Кіровської сільської ради,
2) кадастровий номер 2325280400:06:002:0014 площею 30,7597 га на території Балківської сільської ради.
Зазначений факт підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Відповідач 1 при винесенні наказів від 19.09.2014 щодо передачі ОСОБА_1 земельних ділянок державної власності в користування, належним чином не пересвідчився в дійсності волевиявлення заявника, наявності в нього бажання створити фермерське господарство, не надав оцінку тому, що після надання в оренду 30.05.2014, трьох земельних ділянок державної власності, які розташовані на території Владівської сільської ради Чернігівського району Запорізької області загальною площею 240,4194 га, він так і не створив фермерське господарство.
Отримання ОСОБА_1 земельних ділянок для ведення фермерського господарства, використано ним з метою отримання земельних ділянок на поза конкурсній основі в необгрунтованих розмірах.
Можливість передачі земельних ділянок державної та комунальної форми власності для ведення фермерського господарства юридичним особам, тобто після створення громадянином фермерського господарства та його державної реєстрації відповідно до вимог ст. 8 Закону України «Про фермерське господарство», без проведення земельних торгів, діючим законодавством України, як на момент прийняття спірного рішення, так і на даний час, не передбачена.
Таким чином, передача громадянину земельної ділянки для ведення фермерського господарства здійснюється без проведення земельних торгів (аукціону) тоді, коли земельна ділянка передається громадянину, який виявив бажання займатися фермерським господарством саме для створення фермерського господарства як юридичної особи та реєстрації його у встановленому законом порядку, а не для розширення вже існуючого фермерського господарства.
Крім того, громадянин право на отримання земельної ділянки державної або комунальної власності може використати один раз, додатково земельні ділянки громадянин або фермерське господарство можуть отримувати на конкурентних засадах через участь у торгах.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 525/1225/15-ц, постанові Верховного Суду у справі №314/3881/15 від 14.11.2018, постановах Верховного Суду України по справах №№922/4817/13, 6-248цс16, 6-2902цс15.
Отже, Деркач П.О. не мав правомірних (справедливих) сподівань на отримання землі в оренду, був обізнаний про можливість допущення правових порушень з боку публічної влади (Управління), а без дійсного волевиявлення на створення фермерського господарства використав процедуру отримання земель в оренду для ведення фермерського господарства, внаслідок чого отримав земельні ділянки державної власності поза конкурсом.
Фермерське господарство характеризується як форма підприємницької діяльності зі створенням юридичної особи, що здійснюється виключно громадянами України і лише на добровільних засадах та має сімейно-трудовий характер господарства, основним видом діяльності якого є сільськогосподарська діяльність, пов`язана з використанням земель сільськогосподарського призначення як основного засобу виробництва для одержання прибутку. З метою стимулювання громадян для створення фермерських господарств законодавством передбачено їх право на отримання на неконкурентних засадах (пільгове право) у власність або в оренду земельної ділянки або земельних ділянок державної власності єдиним масивом у розмірі, обґрунтованому можливостями та перспективами діяльності фермерського господарства. Таким чином, право на пільгове отримання земельної ділянки державної форми власності для створення фермерського господарства громадянин може використати лише один раз у межах розміру та виду використання. Отримавши таку земельну ділянку в оренду, громадянин зобов`язаний створити фермерське господарство саме за рахунок цієї земельної ділянки.
Натомість ОСОБА_1 вже реалізував своє право на пільгове отримання землі для фермерського господарства, а саме ЗО травня 2014 року ним отримано в оренду для ведення фермерського господарства поза конкурсом три земельні ділянки загальною площею 240,4194 га. При цьому свій обов`язок щодо створення фермерського господарства на підставі цього договору оренди ОСОБА_1 не виконав.
Оскаржуваними наказами ТУ Держгеокадастру у Запорізькій області ОСОБА_1 знову передано земельну ділянку в оренду загальною площею 30,0127 га на поза конкурсній основі. Крім того, ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області також передало ОСОБА_1 в оренду поза конкурсом ще чотири земельні ділянки площею 44 га, 32,76 га, 58 га та 30,7597 га відповідно.
Таким чином, ОСОБА_1 було надано в оренду для фермерського господарства вісім земельних ділянок загальною площею понад 435 га, що розташовані не єдиним масивом - на території різних сільських рад та районів області. Фермерське господарство ОСОБА_1 було створене на підставі восьми орендованих земельних ділянок майже через два роки після їх отримання.
Тобто, формально вирішивши питання щодо передачі землі у користування ОСОБА_1 без урахування відповідності її розміру трудовим та виробничим ресурсам, ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області безпідставно використало спрощений режим отримання земель для ведення фермерського господарства всупереч цілей, визначених Законом України «Про фермерське господарство». Розмір земельної ділянки має відповідати трудовим та виробничим ресурсам, які має особа, що отримує землю для подальшого створення фермерського господарства.
Разом з тим, ОСОБА_1 не зареєстровано жодної сільськогосподарської техніки, а створене ним 21 березня 2016 року ФГ «ДОМ-ЛЕНД» має лише телескопічний навантажувач. При цьому у створеному господарстві, крім самого засновника, працює лише одна особа, які явно не в змозі самостійно обробити 435 га землі. Наведене свідчить про відсутність у відповідача власних виробничих трудових ресурсів для обробітку земельних ділянок для ведення фермерського господарства площею понад 435 га.
Також на момент отримання в оренду спірної земельної ділянки ОСОБА_1 був директором ПСП «Дом», в оренді якого перебувають понад 300 земельних ділянок (паїв), що належить громадянам, та має достатню кількість техніки для обробітку землі.
Таким чином, ОСОБА_1 , зловживаючи своїм правом, визначеним частиною другою статті 134 ЗК України, отримав на території різних сільських рад вісім земельних ділянок площею понад 435 га без обґрунтування перспектив діяльності фермерського господарства, та ФГ «ДОМ-ЛЕНД» створене ним лише 21.03.2016, штучно застосувавши пільговий порядок отримання землі для ведення фермерського господарства як форми сімейної підприємницької діяльності на селі.
Внаслідок протиправної поведінки Відповідача 1, земельні ділянки незаконно передані у користування ОСОБА_1 , та як наслідок ФГ «ДОМ- ЛЕНД» - Відповідачу 2.
У відповідності до пп. 2, 10 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України…
Відповідно до ч. 1 ст. 21 Цивільного кодексу України…
Відповідно до ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України…
Частиною 1 ст. 393 Цивільного кодексу України…
Враховуючи викладене, накази Відповідача 1 про надання дозволів на розроблення документації із землеустрою, їх затвердження та надання в оренду ОСОБА_1 суперечать вимогам ст.ст. 7, 8, 12 Закону України «Про фермерське господарство», видані з порушенням ст. 123, ч,2 ст.124 Земельного кодексу України та підлягають визнанню судом незаконними та скасуванню.
Визнання угоди недійсною є одним із способів захисту прав на землю, передбаченим ч.3 ст.152 Земельного кодексу України.
Згідно з ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.
Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Враховуючи викладене, договір оренди землі від 22.10.2014 укладено з порушенням вимог ст.ст. 7, 8, 12 Закону України «Про фермерське господарство», ст. 123, ч.2 ст.124 Земельного кодексу України, та тому підлягає визнанню судом на підставі 203, 215 ЦК України недійсним із застосуванням наслідків недійсності правочину.
За приписами ч. 1 ст. 216 ЦК України …
Оскільки позовна вимога про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки є похідною та пов`язаною з позовною вимогою про визнання незаконними та скасування наказу, на підставі якого його укладено, всі позовні вимоги підлягають розгляду за правилами господарського судочинства, то їх слід розглядати одночасно.
Відповідно до ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України…
Частинами 1 та 3 статті 4 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України)…
Відповідно до ч. ч. З, 4 ст. 53 ГПК України …».
Згідно з частиною третьою статті 75 ГПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.
Загальновідомі факти, коли вони визнані такими судом, не потребують доказування.
Загальновідомість того чи іншого факту може мати різні межі. Він може бути відомий у межах країни, окремої області, населеного пункту. Це об`єктивні межі загальновідомості певного юридичного факту.
Крім об`єктивних меж загальновідомість певного юридичного факту має і суб`єктивні межі: даний факт повинен бути відомий не тільки певним особам (наприклад, мешканцям населеного пункту), але й всьому складу суду, який розглядає справу. 
Відповідний правовий висновок викладено в постанові КГС ВС від 19.06.2018 у справі № 922/3946/16.
Колегія суддів визнає загальновідомою обставину той факт, що в Україні на веб сторінці ( https://reyestr.court.gov.ua) розміщено інформаційний платформу Єдиний державний реєстр судових рішень, в якому за відповідними крітеріями пошуку можна віднайти справи про спір між певними сторонами.
Так, за інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що 20 грудня 2017 року Токмацьким районним судом Запорізької області у справі №328/2458/17 в задоволенні позову Заступника керівника Токмацької місцевої прокуратури ОСОБА_1 в інтересах держави у звязку з відсутністю органу уповноваженого представляти інтереси держави до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування наказу, визнання недійсним договору оренди землі та повернення земельної ділянки – відмовлено ( https://reyestr.court.gov.ua/Review/71135954).
В подальшому Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 03 липня 2018 року у справі № 328/2458/17 Апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області задоволено. Рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 20грудня 2017року у цій справі скасувано та прийнято нову постанову.
Визнано незаконним та скасувати Наказ ГУ Держземагенства у Запорізькій області від 19.09.2014 № 8-383/15-14-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та передачу земельної ділянки в оренду».
Визнано недійсним договір оренди землі від 22.10.2014, укладений між Головним управлінням Держземагентства у Запорізькій області (код ЄДРПОУ 38461250) та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (вул. Микільсько-Слобідська, буд. 1, 02002, ідентифікаційний код НОМЕР_1) щодо передачі в оренду земельної ділянки сільськогосподарського призначення кадастровий номер 2325281600:04:001:0024, площею 30,0127 га., на території Кіровської сільської ради Токмацького району Запорізької області, за межами населеного пункту, який зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстраційною службою Токмацького міськрайонного управління юстиції 04.11.2014 номер запису про інше речове право 7569153, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 493105123252.
Зобов`язано ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 (вул. Микільсько - Слобідська АДРЕСА_1, м. Київ, 02002, ідентифікаційний код НОМЕР_1) повернути на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області (юридична адреса: вул. Українська 50, м. Запоріжжя,69059, код ЄДРПОУ 39820689) земельну ділянку площею 30,0127 га., кадастровий номер - 2325281600:04:002:0024, яка розташована на території Кіровської сільської ради Токмацького району Запорізької області (за межами населеного пункту). https://reyestr.court.gov.ua/Review/75119937).
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 вересня 2019 року у справі № 328/2458/17 рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 20 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 03 липня 2018 року скасувано, Провадження у справі за позовом заступника керівника Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області в інтересах держави до головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, ОСОБА_1 про визнання наказу та договору оренди землі недійсними, повернення земельної ділянки у володіння держави закрито (https://reyestr.court.gov.ua/Review/84182697).
Про обізнанність прокурора з наслідками розгляду його позову у справі №328/2458/17 свідчить текст позовної заяви в частині того, що : «… Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 20.12.2017 справа № 328/2458/17 у задоволенні позову заступника керівника Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області відмовлено.
Постановою апеляційного суду Запорізької області від 03.07.2018 апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області задоволено, а рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 20 грудня 2017 року скасовано та прийнято нову постанову, відповідно до якої позовні вимоги задоволені у повному обсязі.
Постановою Верховного суду від 04.09.2019 по вказаній справі касаційну скаргу ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області задоволено частково, рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 20.12.2017 та постанову апеляційного суду Запорізької області від 03.07.2018 скасовано, провадження у справі закрито з мотивів порушення правил юрисдикції загальних судів.
Вказану постанову Верховного суду Токмацькою місцевою прокуратурою отримано 01.10.2019. Саме із вказаної дати у місцевої прокуратури виникла можливість підготувати позовну заяву до суду для розгляду у порядку господарського судочинства з урахуванням позиції Верховного суду та визначення належних відповідачів по справі…» (https://reyestr.court.gov.ua/Review/75119937). 
Разом з тим, прокурор не повідомив при зверненні до суду першої інстанції 27.12.2019р. про обставини здійнснення 23.11.2018р. виконавчих дій у виконавчому провадженні ВП № 57333492.
За текстом клопотання про закриття провадження, наданого Відповідачем -2 суду апеляційної інстанції 31.03.2021р.: « … здійснюючи моніторинг Публічної кадастрової карти України, Відповідач-2 дізнався, що спірна земельна ділянка (кадастровий № 2325281600:04:001:0024) відсутня.
Достеменно знаючи місцерозташування спірної земельної ділянки на ПКК, відповідач- 2 побачив, що спірна земельна ділянка була подроблена на менші ділянки по 2 га із цільовим призначенням: 01.03 для ведення особистого селянського господарства Для ведення особистого селянського господарства та передана відповідачем-1 у приватну власність невідомим особам.
Зазначаємо діапазон кадастрових номерів спірної земельної ділянки: 2325281600:04:001:0041 (початок) - 2325281600:04:001:0057 (кінець).
Відповідач-1, будучи стороною у цій справі і уповноваженим органом держави, знищив спірну земельну ділянку, шляхом її дроблення на менші ділянки по 2 га та передав їх у приватну власність.
Вищенаведена інформація підтверджується скрін-шотами з Публічної кадастрової карти України…» (т.2 а.с. 197-198).
На підтвердження відповідних обставин, представником Відповідача -2 додано скрін-шот з Публічної кадастрової карти (т.2 а.с. 199).
Відповідно до частин 1, 3,4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України:
1. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.
3. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
4. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Прокурор не скористався своїм процесуальним правом надати заперечення проти вищенаведених тверджень Відповідачів-1;-2.
Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку про більшу вірогідність доказів, наданих Відповідачами -1;-2 на підтвердження тієї обставини, що після передачі 23.11.2018р. Головному управлінню Держгеокадастру у Запорізькій області земельної ділянки площею 30,0127га, кадастровий номер -2325281600:04:001:0024 в межах виконавчого провадження ВП № 57333492, зазначена земельна ділянка, яка, відповідно, є об`єктом договору оредни від 22.10.2014р., визнання якого, в тому числі становить предмет позовних вимог, була поділена на земельні ділянки кадастрові номери 2325281600:04:001:0041 (початок) - 2325281600:04:001:0057.
Відповідно до пункту 4 частини 1, частини 2 статті 277 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню
Суд апеляційної інстанції, відповідно до частини 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Виходячи з принципу судочинства jura novit curia - "суд знає закони", неправильна юридична кваліфікація позивачем спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм, відтак при розгляді цієї справи суд апеляційної інстанції самостійно перевіряє доводи сторін щодо застосування закону, який регулює спірні правовідносини та надає правову кваліфікацію цим відносинам і зобов`язанням сторін (аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц та від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц, у постанові Верховного Суду від 06.11.2019 у справі № 905/2419/18).
Згідно до правового висновку, викладенного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 липня 2023 року у справі № 757/31372/18-ц (Провадження № 14-10цс23) Велика Палата Верховного Суду вже зауважувала, що у кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату позивач хоче досягнути унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог (частина перша статті 13 ЦПК України), але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом (пункт 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (див., наприклад, постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 9901/172/20 (пункти 1, 80-81, 83), від 1 липня 2021 року у справі № 9901/381/20 (пункти 1, 43-47), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункти 6, 20-26, 101, 102), від 1 лютого 2022 року у справі № 750/3192/14 (пункти 4, 26, 47), від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц (пункти 4, 36), від 4 липня 2023 року у справі № 233/4365/18 (пункт 31)).
Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення від 09.12.2010 у справі «Буланов та Купчик проти України», яке набуло статусу остаточного 09.03.2011, зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутій проти Хорватії» (Kutit v Croatia), № 48778/99, пункт 25, ЕCHR 2002-II).
Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.05.1980 в справі «Артіко проти Італії» (пункт 35), рішення від 30.05.2013 в справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.
Під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права. Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.
Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Інший підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
Конституційний суд України у рішенні №18-рп/2004 від 01.12.2004 зазначає, що види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" як правило не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними. Охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об`єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.
Щодо порушеного права, таким слід розуміти такий стан суб`єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб`єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов`язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб`єктивних прав. Разом з тим зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним.
Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Одночасно з цим, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
В свою чергу, під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Отже, способи захисту за своїм призначенням можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. При цьому, метою застосування певного способу захисту є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб`єктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню.
Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу, а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.
В контексті спірних правовідносин, колегія суддів констатує, що прокурор, звертаючись з позовом у справі №328/2458/17 переслідував лігетимну мету – усунути допущені порушення інтересів держави щодо земельної ділянки кадастровий номер -2325281600:04:001:0024, однак, отримав остаточне судове рішення, яким було встановлено порушення правил юрисдикції загальних судів.
Відповідно до статті 15 Закону Украни «Про оредну землі» до істотних умов договору оренди землі відноситься об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки).
Після припинення існування об`єкту договору оренди землі від 22.10.2014 - земельної ділянки кадастровий номер -2325281600:04:001:0024 і її поділу на менші земельні ділянки, позов про визнання незаконним та скасування наказу ГУ Держземаганства у Запорізькій області від 19.09.2014 № 8-383/15-14-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та передачу земельної ділянки в оренду» та, відповідно, визнання недійсним договір оренди землі від 22.10.2014, укладеного між Головним управлінням Держземагентства у Запорізькій області (код ЄДРПОУ 38461250) та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) щодо передачі в оренду земельної ділянки сільськогосподарського призначення кадастровий номер 2325281600:04:001:0024, площею 30,0127 га, на території Кіровської сільської ради Токмацького району Запорізької області, за межами населеного пункту, який зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстраційною службою Токмацького міськрайонного управління юстиції 04.11.2014 номер запису про інше речове право 7569153, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 493105123252 не є ефективним захистом інтересів держави.
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 26.05.2023 у справі № 905/77/21 визнала за необхідне сформулювати уточнюючий, в співвідношенні з постановою об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.12.2021 у справі № 906/1061/20, висновок щодо застосування норм частини 3 статті 215, частин 1, 2 статті 216 ЦК України в подібних правовідносинах:"Позовна вимога про визнання недійсним договору є належним способом захисту, який передбачено законом.
Разом із тим позовна вимога про визнання виконаного/частково виконаного правочину недійсним може бути ефективним способом захисту цивільних прав лише в разі, якщо вона поєднується з позовною вимогою про застосування наслідків недійсності правочину, зокрема, про стягнення коштів на користь позивача, витребування майна з володіння відповідача.
Окреме заявлення позовної вимоги про визнання виконаного/частково виконаного договору недійсним без вимоги про застосування наслідків його недійсності не є ефективним способом захисту, бо не призводить до поновлення майнових прав позивача…» 
Крім цього в порядку частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів враховує сталу судову практику Верховного Суду щодо застосування норм права в частині того, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним (частина перша та друга статті 228 Цивільного кодексу України). Якщо існує зловживання громадянином такими пільговими умовами, орган виконавчої влади чи місцевого самоврядування повинен не допустити надання йому земельної ділянки на пільговій (позаконкурентій) основі, однак якщо і орган виконавчої влади чи місцевого самоврядування не перешкоджає такому зловживанню, то ці особи (громадянин та відповідний орган) створюють незаконні передумови для отримання громадянином земельної ділянки на пільговій (позаконкурентій) основі, а правочин, укладений за наслідками таких діянь, спрямований на отримання земельної ділянки без дотримання конкурентних засад, спрямований на незаконне заволодіння земельною ділянкою державної чи комунальної власності, то він відповідно до частин першої та другої статті 228 ЦК України є нікчемним. Нікчемність правочину має місце не в наслідок повторного отримання спірної земельної ділянки, а у зв`язку з отриманням її всупереч імперативним вимогам Земельного кодексу України про неможливість такого отримання в позаконкурсному порядку (постанова Верховного Суду від 10.01.2024 у справі № 922/1130/23). 
Враховуючи, що  ОСОБА_1 на момент прийняття оскаржуваного наказу від 19.09.2014 вже реалізував своє право на пільгове отримання землі, оскільки 30.05.2014 ним було отримано в оренду для ведення фермерського господарства поза конкурсом три земельні ділянки загальною площею 240,4194 га на території Владівської сільської ради Чернігівського району, а 19.09.2014 ОСОБА_1 надано ще дві земельні ділянки площею 30,7597 га та 58 га на території Балківської та Кіровської сільських рад Токмацького району, відповідно, колегія суддів погоджується з твердженням прокурора, що ОСОБА_1 протягом одного року отримав для ведення фермерського господарства шість земельних ділянок загальною площею понад 360 га, що розташовані не єдиним масивом, на території різних сільських рад та різних районів області, що суперечить вимогам ст. ст. 7, 12 Закону України «Про фермерське господарство», ст. ст. 116, 118, 121, 123, 134 Земельного кодексу України.
Відповідачами-1,-2 не спростовано доводи прокурора про те, що ФГ «Дом-Ленд» зареєстроване лише 24.03.2016, за господарством зареєстровано лише один навантажувач телескопічний, до складу господарства входять лише дві особи — ОСОБА_1 та його мати, а на момент отримання спірної земельної ділянки ОСОБА_1 вже був директором ПСП «Дом», у оренді якого перебували понад 300 земельних ділянок (паїв).
На підставі викладеного, колегія суддів виснує, що спірну земельну ділянку було у позаконкурсною процедурою.
В свою чергу, ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області при винесенні оскаржуваного наказу не встановило волевиявлення заявника на створення фермерського господарства з урахуванням перспектив його діяльності, не перевірило наявності власних матеріальних та трудових ресурсів для обробітку землі, чим допустило формальний підхід до вирішення заяви громадянина, що створило передумови для штучного використання процедури створення фермерського господарства як спрощеного, пільгового порядку одержання земель державної власності поза передбаченою законом обов`язковою процедурою. 
Нікчемність правочину має місце не в наслідок повторного отримання спірної земельної ділянки, а у зв`язку з отриманням її всупереч імперативним вимогам Земельного кодексу України про неможливість такого отримання в позаконкурсному порядку (постанова Верховного Суду від 10.01.2024 у справі № 922/1130/23). 
Таким чином договір оренди землі від 22.10.2014, укладеноий між Головним управлінням Держземагентства у Запорізькій області (код ЄДРПОУ 38461250) та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) щодо передачі в оренду земельної ділянки сільськогосподарського призначення кадастровий номер 2325281600:04:001:0024, площею 30,0127 га, на території Кіровської сільської ради Токмацького району Запорізької області, за межами населеного пункту, який зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстраційною службою Токмацького міськрайонного управління юстиції 04.11.2014 номер запису про інше речове право 7569153, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 493105123252 є нікчемним.
Оскільки обрання позивачем неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові інші доводи апеляційної скарги прокурора про те, що висновок суду першої інстанції щодо нетотожності спірних правовідносин та правовідносин у справі № 525/1225/15-ц; безпідставного застосованння правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі № 688/2908/16-ц; про відсутність підстав для звернення прокурора з позовом та викладені в відзивах на апеляційну скаргу Відповідачів -1;-2 заперечення проти доводів прокурора не перевіряються на предмет відповідності фактичним обставинам як такі, що не впливають на можливість задоволення позовних вимог.
Клопотання Відповідача -2 про закриття провадження у справі Вх.№ 3343/21 від 31.03.2021р. не підлягає задоволенню як таке, що грунтується на помилковому ототожнені заявником предмету позову у даній справі та об`єкту договору оренди землі.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. 
У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Зміна судового рішення у відповідності до вимог частини 4 статті 277 Господарського процесуального кодексу України, може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Беручи до уваги вищенаведене, Центральний апеляційний господарський суд дійшов висновку залишити без задоволення апеляційну скаргу Заступника керівника Запорізької обласної прокуратури, а рішення
Господарського суду Запорізької області від 17.12.2020 у справі № 908/79/20, відповідно, підлягає зміні з викладенням його мотивувальної частини в редакції даної постанови. 

Розподіл судових витрат:

У відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги у сумі 5 763 грн. покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Заступника керівника Запорізької обласної прокуратури на рішення Господарського суду Запорізької області від 17.12.2020 у справі № 908/79/20 - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Запорізької області від 17.12.2020 у справі № 908/79/20 - змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції даної постанови.
В іншій частині рішення Господарського суду Запорізької області від 17.12.2020 у справі № 908/79/20 залишити без змін.
Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 5 763 грн. покласти на Заступника керівника Запорізької обласної прокуратури.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку в строки передбачені ст. 288 ГПК України.

Повний текст постанови виготовлено 13.04.2026

Головуючий суддя М.О. Дармін

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя О.В. Чус