ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
18005, м. Черкаси, бульвар Шевченка, 307, тел. канцелярії (0472) 31-21-49, inbox@ck.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2026 року м.Черкаси Справа № 925/1431/25

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Г.М.Скиби, за правилами письмового провадження розглянувши справу 
за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Запорізький хлібозавод №3", м.Київ, вул.Ігорівська,11, літера Б
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Черкаський м`ясокомбінат", м.Черкаси, вул.Панченка Олексія,15 кв.512
про стягнення 718667,24 грн заборгованості за договором поставки,
без виклику та участі представників сторін,
ВСТАНОВИВ:
Товариство з додатковою відповідальністю "Запорізький хлібозавод №3" звернулось в Господарський суд Черкаської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Черкаський м`ясокомбінат" про стягнення 718667,24 грн заборгованості за договором поставки від 26.03.2024 №17, зокрема: 169088,88 грн – 3% річних та 549578,36 грн інфляційних втрат за період з 15.11.2024 до 11.09.2025, а також про відшкодування судових витрат.
Ухвалою суду від 24.11.2025 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні).
Відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце цього засідання.
Так, відповідно до Господарського процесуального кодексу України:
ч.5 ст.6. Суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів);
ч.6 ст.6. Адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку;
абз.1 ч.7 ст.6. Особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Згідно з:
відповіддю №31152292 (а.с.54), сформованою засобами підсистеми ЄСІТС "Електронний суд" за запитом судді Скиби Г.М., Товариство з обмеженою відповідальністю "Черкаський м`ясокомбінат" (код ЄДРПОУ 44785285) з 05.12.2023 має зареєстрований електронний кабінет в підсистемі ЄСІТС "Електронний суд";
відповіддю від №2038290 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.48) – в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про юридичну особу Товариство з обмеженою відповідальністю "Черкаський м`ясокомбінат" (код ЄДРПОУ 44785285): місцезнаходження – Черкаська область, м.Черкаси, вул.Панченка Олексія,15 кв.512; актуальний стан на фактичну дату та час формування – зареєстровано;
довідкою про доставку електронного листа, сформованою засобами підсистеми ЄСІТС "Електронний суд", документ в електронному вигляді "ГПК Ухвала ст.176, 250 (Відкриття СпрощПровадж)" від 24.11.2025 у справі №925/1431/25 (суддя Скиба Г.М.) було надіслано одержувачу, Товариству з обмеженою відповідальністю "Черкаський м`ясокомбінат" в його електронний кабінет та доставлено до останнього 25.11.2025 о 16:00 год. (а.с.55).
Відповідно до п.2 ч.6 ст.242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.
Відповідно до ч.4 ст.122 Господарського процесуального кодексу України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення на офіційному вебсайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.
Оголошення про виклик відповідача у судове засідання було розміщено на офіційному вебсайті судової влади України 25.11.2025 (а.с.53).
05.12.2025 за вх.№18136/25 до суду надійшов відзив відповідача від 05.12.2025 (а.с.56) у якому останній проти задоволення позову заперечив, посилаючись на недотримання позивачем процесуальних вимог, а саме: 160 ГПК України – щодо змісту позовної заяви; ст.76 ГПК України – щодо обов`язку доказування (відсутність детального розрахунку штрафних санкцій); крім того розмір заявлених до стягнення штрафних санкцій суперечить фундаментальному принципу пропорційності, а їх розрахунок здійснено без врахування часткового виконання зобов`язань відповідачем.
Позивач у відповіді на відзив від 10.12.2025 (вх.суду №18403/25 від 10.12.2025, а.с.61) проти доводів відповідача заперечив і пояснив, що:
розрахунок заявлених до стягнення відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України сум 3% річних та інфляційних втрат здійснено на суму основного боргу (6834711,13 грн) за договором поставки від 26.03.2024 №17, визначену рішенням Господарського суду Черкаської області від 10.04.2025 у справі №925/55/25; 
наявність судового рішення від 10.04.2025 про стягнення суми боргу за договором, яке відповідач не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє відповідача від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє позивача права на отримання сум, передбачених ст.625 Цивільного кодексу України за час прострочення;
12.09.2025 виконавче провадження ВП №79078153 з виконання наказу Господарського суду Черкаської області від 01.09.2025 у справі №925/55/25 було закінчено у зв`язку із його повним фактичним виконанням, відтак позивач відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України має право на стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат за період з 15.11.2024 (граничної дати цих нарахувань відповідно до судового рішення) до 11.09.2025 (дати фактичного виконання судового рішення);
нарахування пені за цим позовом позивачем не здійснювалось.
Суд розглянув справу за наявними в ній доказами та матеріалами.
За результатами розгляду спору прийнято та приєднано до справи судове рішення без його проголошення. 
Судом установлено та перевірено доказами такі взаємовідносини сторін та обставини.
Рішенням Господарського суду Черкаської області від 10.04.2025 у справі №925/55/25 задоволено позов Товариства з додатковою відповідальністю "Запорізький хлібозавод №3" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Черкаський м`ясокомбінат" та присуджено до стягнення з останнього на користь позивача 6834711,13 грн основного боргу, 902092,86 грн пені, 103363,30 грн – 3% річних, 469626,53 грн інфляційних втрат, 341735,55 грн штрафу та 129772,94 грн судового збору.
У ході розгляду справи №925/55/25, судом установлено такі обставини: 
"/.../ 26 березня 2024 року між товариством з додатковою відповідальністю "Запорізький хлібозавод №3" (постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю "Черкаський м`ясокомбінат" (покупець) було укладено договір поставки №17.
Договір було укладено в редакції з урахуванням протоколу розбіжностей.
Згідно з п. 1.1. вищевказаного договору, на умовах даного договору постачальник зобов`язався передати у власність покупцеві товар, визначений у п. 1.2. цього договору, а покупець - прийняти та оплатити товар.
За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. 
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. 
Відповідно до п. 1.2. договору, товаром за даним договором є харчові продукти, за номенклатурою, у кількості та за ціною, що визначається в додатку №1 до даного договору "Специфікація" (надалі – товар та/або харчові продукти). Кожна окрема партія товару, строки постачання, порядок фасування та/або пакування визначається в заявках покупця та видаткових накладних на кожну окрему партію товару. Видаткові накладні формуються за заявками покупця, які узгоджуються засобами зв`язку, які зазначені в Розділі 13 даного договору або інші засоби зв`язку представників сторін.
Відповідно до умов п.1.6. договору (в редакції протоколу узгодження розбіжностей) доставка товару здійснюється власним або найманим транспортом за рахунок постачальника в місця доставки, що вказуються покупцем в заявках.
Відповідно до умов п.4.2 договору (в редакції протоколу узгодження розбіжностей) приймання-передача товару оформлюється видатковою накладною в момент передачі товару покупцю (за умови, якщо у покупця не виникає об`єктивної підозри, щодо якості товару), яка підписується уповноваженими представниками сторін в 2-х оригінальних примірниках: 1 примірник - покупцю, 1 примірник - постачальнику та товарно-транспортною накладною.
На виконання умов договору позивач за період з 01 по 14 квітня 2024 року поставив відповідачу товар на загальну суму 10 251 100 грн. 30 коп., що підтверджується підписаними сторонами та скріпленими печатками видатковими накладними та товарно-транспортними накладними.
Водночас, відповідач за поставлений товар розрахувався частково на суму 3 416 389 грн. 17 коп.
У зв`язку з чим позивачем заявлено вимогу про стягнення 6834711 грн. 13 коп. боргу".
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 06.08.2025 у справі №925/55/25 рішення Господарського суду Черкаської області від 10.04.2025 залишено без змін.
Постановами приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Бурмаги Є.А.: від 10.09.2025 (а.с.20) – відкрито виконавче провадження №79078153 з виконання наказу Господарського суду Черкаської області від 01.09.2025 у справі №925/55/25 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Черкаський м`ясокомбінат" на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Запорізький хлібозавод №3" 6834711,13 грн основного боргу, 902092,86 грн пені, 103363,30 грн – 3% річних, 469626,53 грн інфляційних втрат, 341735,55 грн штрафу та 129772,94 грн судового збору; від 12.09.2025 (а.с.21) – закінчено виконавче провадження у зв`язку із фактичним виконанням у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, що підтверджується платіжною інструкцією від 12.09.2025 №1483 про перерахування на рахунок стягувача Товариства з додатковою відповідальністю "Запорізький хлібозавод №3", грошових коштів у розмірі 8781302,31 грн із призначенням платежу: "Без ПДВ, як заборгованість на користь ТОВ "Запорізький хлібозавод №3" ВП 79078153, боржник ТОВ "Черкаський м`ясокомбінат".
18.11.2025 Товариство з додатковою відповідальністю "Запорізький хлібозавод №3" звернулось в Господарський суд Черкаської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Черкаський м`ясокомбінат" про стягнення 718667,24 грн заборгованості за договором поставки від 26.03.2024 №17, зокрема: 169088,88 грн – 3% річних та 549578,36 грн інфляційних втрат за період з 15.11.2024 до 11.09.2025, а також про відшкодування судових витрат.
Інших доказів та документів не подано. 
Оцінюючи пояснення учасників та докази сторін у справі в їх сукупності та за внутрішнім переконанням, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають до часткового задоволення.
Згідно з постановою Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 №6 "Про судове рішення" при прийнятті рішення суд має врахувати майнові інтереси сторін, не надаючи переваги одному учаснику над іншим. Рішення має ґрунтуватися на повній та всебічній оцінці доказів у конкретній справі. 
Відповідно до статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
З урахуванням режиму воєнного стану та ймовірності повітряної тривоги в місті Черкаси у Господарському суді Черкаської області встановлено особливий режим роботи й запроваджено відповідні організаційні заходи.
Справу розглянуто у розумні строки, ураховуючи вищевказані обставини та факти.
Суд відзначає, що у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантується "процесуальна" справедливість, тобто змагальні провадження, у процесі яких у суді на рівних засадах заслуховуються аргументи сторін (рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) "Star Cate Epilekta Gevmata and Others v. Greece" від 06.07.2010 №54111/07).
Сторони за договором є суб`єктами господарювання на ринку оптово-роздрібної торгівлі продуктами харчування України, самостійними юридичними особами з присвоєнням ідентифікаційного коду, визначенням видів діяльності, що підтверджено витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Місце проведення господарської діяльності сторін відповідає місцю їх реєстрації згідно даних ЄДРПОУ – положення ст.93 Цивільного кодексу України.
Предметом спору у справі є стягнення з відповідача обтяжень боргу - інфляційних втрат та 3% річних, заявлених у зв`язку із неналежним та несвоєчасним здійсненням відповідачем виконання грошового зобов`язання, підтвердженого рішенням Господарського суду Черкаської області від 10.04.2025 у справі №925/55/25, яке набрало законної сили.
Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, що кореспондується із положеннями ст.173 Господарського кодексу України.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (частина друга ст.509 Цивільного кодексу України).
Частиною п`ятою ст.11 Цивільного кодексу України передбачено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
Як встановлено судом, рішенням Господарського суду Черкаської області від 10.04.2025 у справі №925/55/25 (залишеним в силі постановою Північного апеляційного господарського суду від 06.08.2025) позов Товариства з додатковою відповідальністю "Запорізький хлібозавод №3" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Черкаський м`ясокомбінат" задоволено повністю, присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 6834711,13 грн основного боргу, 902092,86 грн пені, 103363,30 грн – 3% річних, 469626,53 грн інфляційних втрат, 341735,55 грн штрафу та 129772,94 грн судового збору (а.с.12).
Відповідно до ч.4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Норми статті 129 Конституції України визначають, що основними засадами судочинства є обов`язковість виконання судового рішення.
Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акта, який набрав законної сили (правовий висновок колегії суддів Касаційного господарського суду Верховного Суду в ухвалі від 26.03.2019 року у справі №910/13862/15).
Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
З преамбули статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою №48553/99 "Совтрансавто-Холдінг проти України", а також рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 року у справі за заявою №28342/95 "Брумареску проти Румунії" вбачається, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.
Таким чином, рішення Господарського суду Черкаської області від 10.04.2025 у справі №925/55/25, яке набрало законної сили у порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України, має преюдиціальне значення, а встановлені у вказаному судовому акті факти та результат повторного доведення не потребують.
01.09.2025 на виконання вказаного рішення видано наказ.
В ході виконавчого провадження №79078153, відкритого постановою приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Бурмагою Є.А. від 10.09.2025 з виконання наказу Господарського суду Черкаської області від 01.09.2025 у справі №925/55/25, боржником 12.09.2025 було здійснено погашення стягуваної суми у повному обсязі, що підтверджується платіжною інструкцією від 12.09.2025 №1483 про перерахування на рахунок стягувача - Товариства з додатковою відповідальністю "Запорізький хлібозавод №3" грошових коштів у розмірі 8781302,31 грн із призначенням платежу: "Без ПДВ, як заборгованість на користь ТОВ "Запорізький хлібозавод №3" ВП 79078153, боржник ТОВ "Черкаський м`ясокомбінат".
Тобто рішення суду від 10.04.2025 у справі №925/55/25 виконано відповідачем у повному обсязі 12.09.2025.
Відповідно до норм Цивільного кодексу України:
ст.3. Загальними засадами цивільного законодавства є: /../ 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність;
ч.1 ст.11. Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини /.../; 
ч.5 ст.11. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду;
ч.2 ст.16 Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;
ч.1 ст.524 Зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України – гривні;
ст.533. Грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях;
ст.534. 1. У разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу;
ст.535. 1. У разі збільшення встановленого законом неоподатковуваного мінімуму доходів громадян сума, що виплачується за грошовим зобов`язанням фізичній особі (на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, за договором довічного утримання (догляду) та в інших випадках, встановлених договором або законом), пропорційно збільшується;
ст.625. 1. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. 2. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне та несвоєчасне виконання відповідачем грошового зобов`язання на підставі рішення Господарського суду Черкаської області від 10.04.2025 у справі №925/55/25 (яке набрало законної сили), у зв`язку з чим просить стягнути з останнього 718667,24 грн, зокрема: 169088,88 грн – 3% річних за період з 15.11.2024 до 11.09.2025 та 549578,36 грн інфляційних втрат за період з грудня 2014 року до серпня 2025 року.
З огляду на зазначене суд, встановив, що: 
договір поставки від 26.03.2024 №17, неналежне виконання якого відповідачем стало підставою для звернення позивача в суд із позовом, не є спірним і станом на час розгляду даної справи є виконаним;
чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум (аналогічна за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №916/190/18). Водночас, слід звернути увагу, що права кредитора на отримання передбачених ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України сум стосується лише випадків, коли не сплачено суму основного боргу, що дає право кредитору нарахування відповідних відсотків до моменту виконання рішення суду про стягнення основного боргу сплата трьох відсотків річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлено договором або законом), так само, як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) від знецінення за користування коштами, належними до сплати кредиторові;
рішенням суду з відповідача на користь позивача присуджено до стягнення грошову суму і таке зобов`язання зводиться до сплати грошей, а отже, є грошовим зобов`язанням, тому приходить до висновку щодо наявності між сторонами грошового зобов`язання, яке відповідач належним чином не виконував, що є підставою для стягнення на користь позивача інфляційних втрат, 3% річних від простроченої суми, які входять до складу грошового зобов`язання;
кредитор вправі вимагати, в тому числі, в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних (обтяжень боргу) - як разом зі сплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.
Суд, перевіривши розрахунки 3% річних та інфляційних втрат на вказані позивачем суми та періоди за допомогою калькулятора санкцій апаратного комплексу "Еліт: Ліга Закон", встановив, що останні є неправильними, оскільки здійснені із арифметичними помилками.
Так, враховуючи заявлений позивачем період для стягнення 3% річних (з 15.11.2024 до 11.09.2025), суд присуджує до стягнення їх у розмірі 169016,74 грн ((6834711,13 x 3% x 47 : 366 : 100 /період з 15.11.2024 до 31.12.2024/) + 6834711,13 x 3 % x 254 : 365 : 100 /період з 01.01.2025 до 11.09.2025/). В частині стягнення 72,14 грн решти суми 3% річних необхідно відмовити з мотивів необґрунтованості та безпідставності.
Щодо інфляційних втрат за період з грудня 2024 року до серпня 2025 року, суд зазначає, що розрахунок позивача на суму 549578,36 грн є неправильним. 
Так, здійснивши перевірку запропонованого розрахунку інфляційних втрат на вказаний позивачем період за допомогою калькулятора санкцій апаратного комплексу "Еліт: Ліга Закон", суд встановив, що останні становлять 549581,28 грн (7304337,66 x 1.07524040 – 7304337,66). Разом з тим, оскільки заявлений позивачем розмір не перевищує суми, на яку позивач має право, інфляційні втрати підлягають стягненню у заявленій ним сумі 549578,36 грн.
Відтак, вимоги позивача підлягають до часткового задоволення.
Оскільки проценти та інфляційні втрати, передбачені ст.625 Цивільного кодексу України, не є штрафними санкціями, у суду відсутні правові підстави для їх зменшення, а відповідач не надав доказів активного вчинення дій на зменшення чи відвернення збитків кредитора. Відтак, доводи відповідача, викладені у відзиві від 05.12.2025 (вх.суду №18136/25 від 05.012.2025), про наявність підстав для зменшення розміру 3% річних та інфляційних втрат, - суд відхиляє.
Одночасно, суд при прийнятті рішення не враховує доводи позивача про неправомірність нарахування позивачем пені за весь період без урахування здійсненого відповідачем часткового погашення суми боргу, як такі, що не знайшли свого підтвердження. Нарахування пені за цим позовом позивачем не здійснювалось; така вимога не заявлялась; документів, які б свідчили про здійснення часткового погашення суми боргу, - відповідачем суду не надано.
Відповідно до ст.ст.74, 76-79 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права.
Суд зазначає, що проведення оплати боргу відповідачем під час розгляду справи та неподання ним доказів у справу має враховуватись виконавчою службою при виконанні рішення суду в ході виконавчого провадження. Суд вважає, що відповідач мав достатньо часу для надання доказів про проведення повного та належного розрахунку. 
Суд при прийнятті рішення також враховує та розділяє правові висновки, викладені в Постанові КЦС ВС від 21.08.2024 №462/7300/20 (61-3945св24): виконуючи завдання цивільного судочинства, окрім основних принципів: справедливості, добросовісності, розумності, суд керується аксіомою цивільного судочинства: "PLACUIT IN OMNIBUS REBUS PRAECIPUUM ESSE IUSTITIAE AEQUITATISQUE QUAM STRICTI IURIUS RATIONEM" яка означає "у всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права". Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляд кожної конкретної справи. 
Суд враховує правові висновки постанови КЦС ВС від 23.10.2024 у справі №753/25081/21 (61-8693св), що цивільна справа має бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів а також правдивості твердження заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру. 
Законом України №475/97 від 17.07.1997 ратифіковано Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) та Перший протокол до Конвенції, а відтак в силу ст.9 Конституції України вони є частиною національного законодавства України.
Згідно зі ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права, згоду на застосування якого надано Верховною Радою України (п.4 ст.11 Господарського процесуального кодексу України): 
- принцип правової певності та юридичної визначеності, в тому числі недопустимість ревізування рішень судів, які набрали законної сили – з підстав бажання зацікавленої особи в переоцінці доказів (рішення "Агрокомплекс проти України" №23465/03 від 08.03.2012);
- принцип загальної оцінки судом відносин сторін та відсутності обов`язку суду давати оцінку кожній вимозі сторін (рішення "Серявін проти України" №4909/04 від 10.02.2010, рішення "Трофімчук проти України" №4241/03 від 28.10.2010); 
- принцип повноти та межі обґрунтування рішення судом в залежності від характеру рішення (рішення "Руїс Торіха проти Іспанії від 09.12.1994, серія А, №303-А, п.29); 
- принцип поваги до права на володіння своїм майном (рішення "Желтяков проти України" №4994/04 від 09.09.2011).
За вказаних обставин позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Належить стягнути з відповідача на корись позивача 549578,36 грн інфляційних втрат за період з грудня 2024 року до серпня 2025 року та 169016,74 грн – 3% річних за період прострочення виконання грошового зобов`язання з 15.11.2024 до 11.09.2025.
Відповідно до п.3 ч.4 ст.129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 10779,38 грн судового збору. 
Також позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача суми понесених ним судових витрат (витрати на правову допомогу), яка підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.
11.09.2017 між Адвокатським об`єднанням "Калниш, Носова і Партнери" (адвокатське об`єднання) та Товариством з додатковою відповідальністю "Запорізький хлібозавод №3" (клієнт) укладено договір про надання правової допомоги №3-АП (далі – договір, а.с.38), за умовами якого: адвокатське об`єднання на підставі звернення клієнта приймає на себе зобов`язання з надання наступної юридичної допомоги: /.../ консультування клієнта з питань застосування передбачених законодавством і умовами договорів санкцій по відношенню до контрагентів, що не виконують договірних зобов`язань; консультування клієнта з питань стягнення простроченої дебіторської заборгованості, надання допомоги при складення претензій, грошових вимог, листів; організація та ведення позовної роботи за матеріалами, які готує клієнт; /.../ представництво в установленому порядку інтересів клієнта в усіх судових інстанціях при розгляді спорів за участю клієнта, надання допомоги у складенні процесуальної документації /.../ (п.2.1); клієнт приймає на себе наступні зобов`язання: при вирішенні спорів клієнта з іншими підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами /.../ надавати повну та достовірну інформацію, що необхідна для врегулювання відповідного спору (п.3.1.2); в порядку, розмірі і на умовах, визначених цим договором, додаткових угод до нього оплатити адвокатському об`єднанню вартість наданих юридичних послуг (п.3.1.5); юридичні послуги, що надаються адвокатським об`єднанням, клієнт оплачує в гривнях, шляхом щомісячного переказу суми, що дорівнює 21850,00 грн без ПДА (п.4.1); за заявою клієнта сторони вправі узгодити вартість окремої судової справи з метою включення витрат на адвокатські послуги до суми позовних вимог (п.4.5); за результатами надання юридичної допомоги складається акт, що підписується представниками кожної сторони. В акті вказується обсяг наданої адвокатським об`єднанням юридичної допомоги і її вартість. Акт надається клієнту не пізніше 10 числа місяця, наступного за місяцем надання послуг (п.4.7); даний договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до 31.12.2020 (п.8.1); після закінчення строку дії цього договору, якщо сторони продовжують виконувати його умови, договір вважається поновленим на невизначений термін (п.8.4).
На підставі додаткових угод: від 30.12.2020 та від 29.12.2023 (а.с.40, 41) – строк дії договору продовжено до 31.12.2023 та до 31.12.2026 відповідно;
від 24.11.2025 (а.с.69) – погоджено наступні погодинні ставки оплати представників адвокатського об`єднання: ставка представника – 500,00 грн за 1 робочу годину; ставка представника за участь одному судовому засіданні – 4000,00 грн.
25.11.2025 між адвокатським об`єднанням та клієнтом складено та підписано акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) до договору (а.с.69 зворот), згідно з яким вартість наданих адвокатським об`єднанням клієнту послуг становить 2000,00 грн та складається з таких дій: підготовка позовної заяви із розрахунком штрафних санкцій – 4 робочих години за ставкою представника – 500,00 грн/год., разом – 2000,00 грн.
Підписанням акту клієнт підтвердив відсутність претензій до адвокатського бюро щодо якості та кількості отриманої від останнього правової (правничої) допомоги.
Також в матеріалах справи наявні: свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю від 30.08.2017 №15, видане Носовій П.І.; довіреність, видана Товариством з додатковою відповідальністю "Запорізький хлібозавод №3" на ім`я адвоката Носової П.І.; орієнтовний розрахунок витрат на професійну правничу допомогу на суму 4000,00 грн; платіжна інструкція від 25.11.20325 №2340 на суму 2000,00 грн про сплату клієнтом наданої адвокатським об`єднанням правничої допомоги згідно з договором від 11.09.2017 №3-АП.
Відповідно до приписів Господарського процесуального кодексу України:
ч.1 ст.3. Судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України;
ч.6 ст.12. Господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом";
ч.1 і 2 ст.4. Право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом; юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням;
ч.1-4 ст.13. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій;
ст.16. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою; представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом;
ч.1 ст.58. Представником у суді може бути адвокат або законний представник;
ч.1, п.1 ч.3 ст.123. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи; розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом; до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу;
ч.1-3 ст.124. Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору; попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи;
ст.126. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави; за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат; для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги; розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи; у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами; обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами; 
ч.4-8 ст.129. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись; якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку; якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно нижчою від суми, заявленої в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми; розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (…);
п.3 ч.1, ч.2-4 ст.244. Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати; заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення; суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення; у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи. 
Згідно із положеннями Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність":
п.4 і 9 ч.1 ст.1. Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору; представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні;
ч.3 ст.4. Адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності);
ч.1 ст.26. Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (…);
ст.30. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту; порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги; при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час;
Згідно з ч.1, 3 ст.237 Цивільного кодексу України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє; представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.
Аналізуючи установлені обставини справи та норми чинного законодавства, суд прийшов до таких висновків.
Разом із позовною заявою позивачем подано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які останній поніс/очікував понести у зв`язку із розглядом справи, відповідно до якого орієнтовний розмір судових витрат на професійну правничу допомогу становив 4000,00 грн. 
Згідно з остаточним розрахунком, поданим позивачем до клопотання про розподіл судових витрат від 08.01.20026 (вх.суду №338/26 від 08.01.2026), розмір судових витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку із розглядом справи становить 2000,00 грн. Вказані витрати позивачем сплачено.
Відповідно до Господарського процесуального кодексу України:
п.3 ч.4 ст.129. Інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог;
ч.6 ст.126. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. 
Відповідачем такої заяви до суду не подано.
З огляду на викладене, а також заявлену позивачем ціну позову, перелік, обсяг та зміст наданих позивачу адвокатом Адвокатського об`єднання "Калниш, Носова і Партнери" Носовою П.І. послуг, а також те, що позовні вимоги у справі задоволено частково, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню в сумі 1999,80 грн – пропорційно задоволених вимог. З дотриманням судом принципів розподілу судових витрат решту понесених витрат на правову допомогу належить покласти на позивача та не стягувати – відповідно до приписів ст.126 Господарського процесуального кодексу України. 
Керуючись ст.ст.129, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд 
В И Р І Ш И В:
1. Позов задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Черкаський м`ясокомбінат" (м.Черкаси, вул.Панченка Олексія,15 кв.512, код ЄДРПОУ 44785285) на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Запорізький хлібозавод №3" (м.Київ, вул.Ігорівська,11, літера Б, код ЄДРПОУ 00378038) 549578,36 грн інфляційних втрат, 169016,74 грн – 3% річних, 10779,38 грн судового збору та 1999,80 грн правничої допомоги.
Наказ видати після набрання рішенням законної сили.
2. В решті вимог відмовити. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду в порядку та у строки, встановлені статтями 256-258 та п.17.5 розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України.
Повне судове рішення складено і підписано 13.02.2025.

Суддя Г.М.Скиба