Справа № 473/6488/24

РІШЕННЯ
іменем України

"23" квітня 2026 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі головуючої судді Ротар М.М. за участі секретаря судового засідання Ніколаєнко Г.О.,
представника позивачів ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Дорошівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, третя особа без самостійних вимог Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області про встановлення факту, що має юридичне значення, витребування земельних ділянок 
в с т а н о в и в:

Позивачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , (як правонаступники померлого позивача ОСОБА_5 ), ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Дорошівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, третя особа без самостійних вимог Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області, в якому остаточно просили:
- встановити факт належності ОСОБА_2 державного акта на право приватної власності на землю, виданого 24.04.1993р. на підставі рішення Григорівської сільської ради №17 від 27.02.1993, зареєстрованого в Книзі реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за №13, ОСОБА_2 , щодо земельної ділянки площею 5,95га, розташованої на території Григорівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області та призначеної для ведення селянського (фермерського) господарства; 
встановити факт належності ОСОБА_5 державного акта на право приватної власності на землю, виданого 24.04.1993р. на підставі рішення Григорівської сільської ради №17 від 27.02.1993, зареєстрованого в Книзі реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за №14, ОСОБА_5 , щодо земельної ділянки площею 5,95га, розташованої на території Григорівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області та призначеної для ведення селянського (фермерського) господарства.
Витребувати від Дорошівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області на користь ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером 4822083000:01:000:0296 площею 5,9500га, яка призначена для ведення фермерського господарства.
Витребувати від Дорошівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_3 земельну ділянку з кадастровим номером 4822083000:01:000:0293 площею 5,9500га, яка призначена для ведення фермерського господарства в рівних частках по частці кожному.
Ухвалою від 11 грудня 2024 року відкрито провадження по справі та справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 
В судове засідання позивачі не з`явилися, від представниці позивачів – адвоката Вуїв О.В. надійшла заява, в якій вона просила проводити судове засідання у її відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. 
В судове засідання представник відповідача Дорошівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області не з`явився, на адресу суду надіслав заяву, в якій просив розгляд справи проводити без участі представника за наявними в справі матеріалами. 
Представник третьої особи Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв, клопотань на адресу суду не надіслав. 
Суд, заслухавши представника позивачів, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та наданих доказів, дійшов наступного висновку.
Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1.ст. 4 ЦПК України).
Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. (ч. 1.ст. 13 ЦПК України).
Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Григоровської сільської ради народних депутатів Вознесенського району Миколаївської області від 27.02.1993 року за №17 були затверджені проекти відведення земельних ділянок в приватну власність для організації селянських) фермерських) господарств із земель запасу Григорівської сільської ради народних депутатів: а) в межах радгоспу «Україна» ділянка АДРЕСА_1 (площа 61,0 га) ОСОБА_5 – 5,95 га, з яких ріллі – 5,95 га; ОСОБА_2 – 5,95 га, з яких ріллі 5,95 га. 
На підставі рішення Григоровської сільської ради №17 від 27.02.1993 року був виданий Державний акт на право приватної власності на землю, в якому власником було зазначено ОСОБА_5 , площа земельної ділянки 5,95 га, цільове призначення для ведення селянського (фермерського) господарства, дата видачі 24 квітня 1993 року, реєстровий номер 14.
На підставі рішення Григоровської сільської ради №17 від 27.02.1993 року був виданий Державний акт на право приватної власності на землю, в якому власником було зазначено ОСОБА_2 , площа земельної ділянки 5,95 га, цільове призначення для ведення селянського (фермерського) господарства, дата видачі 24 квітня 1993 року, реєстровий номер 13.
Вказаними особами були створені фермерські господарства для здійснення сільськогосподарської діяльності, а саме Фермерське господарство «Кондрат`єва Олега Володимировича» (після внесення змін - Фермерське господарство «Кондратьєва Олега Володимировича»), місце знаходження: с.Григорівське Вознесенського району, Мічурінська сільська рада та Фермерське господарство «Кондрат`єва Станіслава Володимировича», місце знаходження: с.Трудове Вознесенського району, Мічурінська сільська рада.
Під час реєстрації права власності на земельні ділянки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було з`ясовано, що на земельні ділянки 10.12.2021 зареєстроване право комунальної власності за Дорошівською сільською радою. Так відповідно до інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку земельна ділянка з кадастровим номером 4822083000:01:000:0293 для ведення фермерського господарства, місце розташування Миколаївська область Вознесенський район Мічурінська сільська рада площею 5,95 на праві комунальної власності належить Дорошівській сільській раді, дата державної реєстрації 10.12.2021. Право постійного користування земельною ділянкою належить ОСОБА_5 .
Відповідно до інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку земельна ділянка з кадастровим номером 4822083000:01:000:0296 для ведення фермерського господарства, місце розташування Миколаївська область Вознесенський район Мічурінська сільська рада площею 5,95 на праві комунальної власності належить Дорошівській сільській раді, дата державної реєстрації 10.12.2021. Право постійного користування земельною ділянкою належить ОСОБА_2 .
Відповідно до відповіді Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 10.05.2024 за № 29-14-0.120-2175/2-24 державні акти на право постійного користування земельними ділянками серія МК№151182 від 15.11.2003 року на ім`я ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не видавалися. 
Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право комунальної власності на спірні земельні ділянки з кадастровими номерами 4822083000:01:000:0293 та 4822083000:01:000:0296 площами 5,95 га кожна було зареєстроване за Дорошівською сільською радою на підставі Акта приймання - передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність від 03.03.2021 між Дорошівською сільською радою та Головним управлінням Держгеокадастру у Миколаївській області, на підставі Наказу Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області №62-ОТГ від 03.03.2021, Рішення Дорошівської сільської ради №26 від 24.03.2021 і відомостей з ДЗК від 10.12.2021.
В свою чергу, як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право постійного користування на вказані земельні ділянки було зареєстроване за ОСОБА_5 10.12.2021 на підставі відомостей з ДЗК від 10.12.2021 за №52639280, за ОСОБА_2 - на підставі відомостей з ДЗК від 10.12.2021 за №52642770.
Звертаючись до суду з позовом, позивачі зазначили, що вони як власники земельних ділянок володіли ними та користувалися весь цей час та їм не повідомлялося, що земельні ділянки, власниками яких вони є, були передані з державної у комунальну власність, при цьому державні акти про право постійного користування земельними ділянками їм не видавалися, натомість вони на підставі Державних актів на право приватної власності на землю за номерами 13 та 14 є законними власниками земельних ділянок. 
Що стосується позовних вимог про встановлення факту належності ОСОБА_2 та ОСОБА_5 державного акту на право приватної власності на землю.
Відповідно до п.6 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.
Внести зміни до державних актів на право приватної власності на землю в адміністративному порядку є неможливим, так як чинним законодавством не передбачено внесення змін чи виправлень до вказаних правовстановлюючих документів. Тому, єдиним правовим засобом поновлення порушеного права позивачів є встановлення судом факту належності їм державних актів, виданих 24.04.1993р. на ім`я ОСОБА_2 та на ім`я ОСОБА_5 
Так, згідно державного акта, виданого 24.04.1993р. на підставі рішення Григорівської сільської ради №17 від 27.02.1993, зареєстрованого в Книзі реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за №13, ОСОБА_2 , який проживав в с.Григорівське, було передано у приватну власність земельну ділянку площею 5,95 га, що розташована на території Григорівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області та призначена для ведення селянського (фермерського) господарства.
Факт належності ОСОБА_2 державного акта, в якому прізвище власника записано як « ОСОБА_8 », підтверджується наступним: ім`я та по батькові, зазначені в його паспорті, співпадають з ім`ям та по батькові особи, якій було видано вказаний державний акт - « ОСОБА_9 », проектом відведення земель для ведення селянських (фермерських) господарств громадянам України з земель запасав межах радгоспу «Україна» Григорівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, який було затверджено рішенням Григорівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області від 27.02.1993 за №17, в якому прізвище особи, якій відводиться земельна ділянка у приватну власність площею 5,95га, зазначено російською мовою як « ОСОБА_2 », так само як на другій сторінці паспорту позивача « ОСОБА_2 », місце розташування земельної ділянки та її площа і призначення відповідають місцю розташування, площі та призначенню, вказаним у державному акті, свідоцтвом про державну реєстрацію фермерського господарства «Кондрат`єва Олега Володимировича» код ЄДРПОУ 30126412, засновником якого згідно відомостей реєстру юридичних осіб є ОСОБА_2 , позивач у справі, який в подальшому вніс зміни до назви господарства - відповідно до прізвища в паспорті. 
Згідно державного акта, виданого 24.04.1993р. на підставі рішення Григорівської сільської ради №17 від 27.02.1993, зареєстрованого в Книзі реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за №14, ОСОБА_5 який проживав в с.Григорівське, було передано у приватну власність земельну ділянку площею 5,95га, що розташована на території Григорівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області та призначена для ведення селянського (фермерського) господарства.
Факт належності ОСОБА_5 державного акта, в якому прізвище власника записано як « ОСОБА_8 », підтверджується наступним: ім`я та по батькові, зазначені в його паспорті, співпадають з ім`ям та по батькові особи, якій було видано вказаний державний акт - « ОСОБА_10 », проектом відведення земель для ведення селянських (фермерських) господарств громадянам України з земель запасу в межах радгоспу «Україна» Григорівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, який було затверджено рішенням Григорівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області від 27.02.1993 за №17, в якому прізвище особи, якій відводиться земельна ділянка у приватну власність площею 5,95га, зазначено російською мовою як « ОСОБА_5 », так само як на другій сторінці паспорту « ОСОБА_5 », місце розташування земельної ділянки та її площа і призначення відповідають місцю розташування, площі та призначенню, вказаним у державному акті, свідоцтвом про державну реєстрацію фермерського господарства «Кондрат`єва Станіслава Володимировича» код ЄДРПОУ 30126449, засновником якого згідно відомостей реєстру юридичних осіб є ОСОБА_5 , позивач у справі, в господарській діяльності підприємства використовується в тому числі дана земельні ділянка, призначення якої є ведення селянського (фермерського) господарства, місцем реєстрації господарства було с.Трудове Вознесенського району Миколаївської області, Мічурінська сільська рада. 
Також дані факти, що мають юридичне значення, підтверджуються матеріалами реєстраційних справ №152100157811 та № 151200157701 з реєстрації фермерських господарств, з яких вбачається створення таких господарств відповідно до закону для здійснення оброблення спірних земельних ділянок, а також подальше внесення змін у статутні та реєстраційні документи через неправильне зазначення прізвища засновників.
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 . Його спадкоємцями, які прийняли та оформили спадщину в рівних частках по частці кожний є позивачі у справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . 
04 грудня 2025 року у приватного нотаріуса Плющ С.В. відкрито спадкову справу за №502/2025 на підставі заяв ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом в рівних частках. 
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. (ст..1218 ЦК України). 
Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.
Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Стаття 1225 ЦК України передбачає, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.
Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Що стосується позовних вимог про витребування земельних ділянок. 
Наказом №62-ОТГ від 03.03.2021 «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» Головним управлінням Держгеокадастру у Миколаївській області передано територіальній громаді в особі Дорошівської сільської ради Вознесенського району, у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 701,7296 га, у тому числі земельні ділянки з кадастровими номерами 4822083000:01:000:0293 та 4822083000:01:000:0296 площами 5,95 га кожна, що підтверджується Актом приймання-передачі цих земельних ділянок, у тому числі земельної ділянки з кадастровими номерами 4822083000:01:000:0293 та 4822083000:01:000:0296 площами 5,95 га, який був підписаний начальником Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області та головою Дорошівської сільської ради 03.03.2021 р.
24.03.2021 року рішенням Дорошівської сільської ради за №26 «Про прийняття земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність Дорошівської сільської територіальної громади в особі Дорошівської сільської ради» у комунальну власність Дорошівської ОТГ було прийнято земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 701,7296 га, у тому числі земельні ділянки з кадастровими номерами 4822083000:01:000:0293 та 4822083000:01:000:0296 площами 5,95 га кожна.
10.12.2021 року державним реєстратором на підставі вказаних документів було зареєстровано право Дорошівської територіальної громади в особі Дорошівської сільської ради на земельні ділянки з кадастровими номерами 4822083000:01:000:0293 та 4822083000:01:000:0296 площами 5,95 га кожна.
В судовому засіданні було встановлено та підтвердилося матеріалами справи, що станом на день прийняття наказу Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області №62-ОТГ від 03.03.2021, яким було передано з державної у комунальну власність спірні земельні ділянки, Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області не могло розпоряджатися цими земельними ділянками з кадастровими номерами 4822083000:01:000:0293 та 4822083000:01:000:0296 площами 5,95 га, оскільки її власниками та той момент вже були ОСОБА_2 та ОСОБА_5 . 
Як вбачається з Додатку до Наказу №62-ОТГ від 03.03.2021 «Перелік земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, що передаються у комунальну власність територіальної громади, в особі Дорошівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області», в п.14 зазначено земельну ділянку з кадастровим номером 4822083000:01:000:0293 площею 5,9500 га, рілля, з цільовим призначенням 01.02 для ведення фермерського господарства, як земельна ділянка, яка передається в комунальну власність. У графі «Відомості про обтяження речових прав на земельну ділянку» в п.14 щодо даної земельної ділянки зазначено «Право постійного користування земельною ділянкою ОСОБА_5 , Державний акт 15.11.2003 №151182».
В пункті 16 даного Переліку зазначено земельну ділянку з кадастровим номером 4822083000:01:000:0296 площею 5,9500 га, рілля, з цільовим призначенням 01.02 для ведення фермерського господарства, як земельна ділянка, яка передається в комунальну власність. В графі «Відомості про обтяження речових прав на земельну ділянку» в п.14 щодо даної земельної ділянки зазначено «Право постійного користування земельною ділянкою  ОСОБА_5 , Державний Акт 15.11.2003 №151182».
В той же час відповідно до відповіді ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області від 10.05.2024 року Державні акти на право постійного користування земельними ділянками серія МК №151182 від 15.11.2003 на ім`я ОСОБА_6 чи ОСОБА_7 не видавалися. 
Факт володіння нерухомим майном за загальним правилом можна підтвердити, зокрема, державною реєстрацією права власності на це майно у встановленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16 (пункт 90)). Цей фактичний стан володіння слід відрізняти від права володіння, яке належить власникові (частина перша статті 317 ЦК України) незалежно від того, є він фактичним володільцем майна, чи ні. Тому власник не втрачає право володіння нерухомим майном у зв`язку з державною реєстрацією права власності за іншою особою, якщо остання не набула права власності. Натомість ця особа внаслідок реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає фактичним володільцем останнього, але не набуває право володіння, допоки право власності зберігається за попереднім володільцем. Отже, володіння нерухомим майном, яке посвідчує державна реєстрація права власності, може бути правомірним або неправомірним (законним або незаконним) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц. 
Водночас Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності підлягає державній реєстрації. Задоволення позовної вимоги про скасування державної реєстрації права власності суперечить зазначеній імперативній вимозі закону, оскільки виконання судового рішення призведе до прогалини в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в частині належності права власності на спірне майно. Отже, замість скасування неналежного запису про державну реєстрацію до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно має бути внесений належний запис про державну реєстрацію права власності позивача. Такі висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі №466/8649/16-ц (провадження №14-93цс20, пункт 87).
У Постанові від 20.12.2024 у справі № 910/21682/15 (910/17038/21) Верховним Судом було зазначено, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що за загальним правилом, якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від цієї особи (стягнення з неї) нерухомого майна. Рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого володіння є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за кінцевим набувачем, який є відповідачем незалежно від того чи таке витребування відбувається у порядку віндикації (статті 387, 388 ЦК України), чи в порядку, визначеному для повернення майна від особи, яка набула його за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (статті 1212 - 1215 ЦК України), чи в порядку примусового виконання обов`язку в натурі (пункт 5 частини другої статті 16 ЦК України) (постанови Великої Палати Верховного Суду від 6 липня 2022 року у справі №914/2618/16, від 21.09.2022 у справі №908/976/19 (провадження №12-10гс21). 
За висновками Великої Палати Верховного Суду задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає характеру спірних правовідносин і призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна із чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними (постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі №488/5027/14-ц (пункт 125), від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16 (пункт 146), від 02 липня 2019 року у справі №48/340 (пункт 6.43), від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-б (пункт 92), від 16 червня 2020 року у справі №372/266/15-ц (пункт 44)), від 21 вересня 2022 року у справі №908/976/19 (провадження № 12-10гс21, пункт 5.37)).
Отже, відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, якщо право власності неправомірно зареєстроване за відповідачем, то належному способу захисту прав відповідає лише позовна вимога про витребування нерухомого майна від відповідача, а не позовні вимоги про скасування рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування, скасування рішення державного реєстратора, визнання права власності, припинення права власності чи будь-які інші позовні вимоги. 
Також об`єднана палата звертає увагу, що належна позовна вимога, тобто вимога про витребування від відповідача, за яким зареєстроване право власності на нерухоме майно, спрямована на захист права того суб`єкта, на чию користь таке майно витребовується. Так, якщо особа, яка звернулась з позовом, вважає, що право власності належить певному суб`єкту права, то належною позовною вимогою є вимога про витребування нерухомого майна на користь власника.
У відповідності до статті 1 Першого Протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статті 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього. Згідно правової позиції Верховного Суду України у постанові від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15 суд при прийнятті рішення повинен визначити такий спосіб відновлення порушеного права, який є ефективним та який виключив би подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Згідно частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 листопада 2022 року у справі № 656/241/19-ц (провадження № 61- 1936св21) вказано, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення.
Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц. У відповідності до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 21.01.2021 року в справі №925/1222/19, спір про скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно має розглядатись як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване аналогічне право щодо того ж нерухомого майна. Належним відповідачем у такому спорі є особа, речове право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Участь у такому спорі реєстратора як співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушенні своїх прав) не змінює приватноправового характеру спору.
У відповідності до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.
У зв`язку із наведеним, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.
На підставі викладеного суд вважає, що права позивачів потребують судового захисту, обраний спосіб захисту прав позивачів в цьому випадку є ефективним та забезпечить дієве відновлення їх прав. Обставини, на які посилалась сторона позивачів знайшли своє підтвердження, відповідачем не спростовані, а тому вимоги щодо витребування земельних ділянок підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись 5, 12, 13, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд -
ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Дорошівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, третя особа без самостійних вимог Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області про встановлення факту, що має юридичне значення, витребування земельних ділянок задовольнити у повному обсязі.
Встановити факт належності ОСОБА_2 державного акта на право приватної власності на землю, виданого 24.04.1993р. на підставі рішення Григорівської сільської ради №17 від 27.02.1993, зареєстрованого в Книзі реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за №13, ОСОБА_2 , щодо земельної ділянки площею 5,95га, розташованої на території Григорівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області та призначеної для ведення селянського (фермерського) господарства.
Встановити факт належності ОСОБА_5 державного акта на право приватної власності на землю, виданого 24.04.1993р. на підставі рішення Григорівської сільської ради №17 від 27.02.1993, зареєстрованого в Книзі реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за №14, ОСОБА_5 , щодо земельної ділянки площею 5,95га, розташованої на території Григорівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області та призначеної для ведення селянського (фермерського) господарства.
Витребувати від Дорошівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області на користь ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером 4822083000:01:000:0296 площею 5,9500га, яка призначена для ведення фермерського господарства.
Витребувати від Дорошівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_3 земельну ділянку з кадастровим номером 4822083000:01:000:0293 площею 5,9500га, яка призначена для ведення фермерського господарства в рівних частках, по частці кожному.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його складення апеляційної скарги.
Повний текст рішення суду складено 23 квітня 2026 року.

Суддя      М.М. Ротар