ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
25.02.2026	Справа № 910/3045/25	

Господарський суд міста Києва у складі: головуючого - судді Лиськова М.О.,
при секретарі судового засідання Самошиній І.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи
За позовом Керівника Оболонської окружної прокуратури міста Києва
(04212, м. Київ, вул. Героїв полку "Азов", буд.10;
ідентифікаційний код: 02910019)
в інтересах держави в особі Київської міської ради
(01044, м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 36;
ідентифікаційний код: 22883141)
до 1) Комунального некомерційного підприємства "Київська міська
клінічна лікарня №1" виконавчого органу Київської міської ради
(Київської міської державної адміністрації)
(04209, м. Київ, вул. Богатирська, буд. 30;
ідентифікаційний код: 04350694)
2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні
послуги"
(04050, м. Київ, вул. Юрія Іллєнка, буд. 31;
ідентифікаційний код: 41916045)
про стягнення 605 461,30 грн. 
За участі представників учасників справи згідно протоколу судового засідання

ВСТАНОВИВ:
Керівник Оболонської окружної прокуратури міста Києва (далі - прокурор) в інтересах держави в особі Київської міської ради (далі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Комунального некомерційного підприємства "Київська міська клінічна лікарня №1" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - відповідач 1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги" (далі - відповідач 2) про визнання недійсними додаткових угод до Договору про закупівлю (постачання) електричної енергії №50551015 П-Т121 від 24.02.2021 та стягнення надмірно сплачених коштів в загальному розмірі 605 461,30 грн.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.03.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 02.04.2025.
01.04.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву від Товариства з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги".
Ухвалою суду від 02.04.2025 відкладено підготовче судове засідання на 30.04.2025.
03.04.2025 від Керівника Оболонської окружної прокуратури міста Києва до суду надійшла відповідь на відзив.
28.04.2025 від відповідача 2 до суду надійшло клопотання про зупинення провадження у справі, в якому заявник просить суд зупинити провадження у справі №910/3045/25 до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №920/19/24.
29.04.2025 до Господарського суду міста Києві від Керівника Оболонської окружної прокуратури міста Києва надійшли письмові заперечення на клопотання відповідача 2 про зупинення розгляду справи.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.05.2025 зупинено провадження у справі №910/3045/25 до вирішення Великою Палатою Верховного Суду справи №920/19/24.
06.01.2026 через підсистему "Електронний суд" від Заступника керівника Оболонської окружної прокуратури міста Києва надійшло клопотання про поновлення провадження у справі №910/3045/25 у зв`язку із усуненням обставин, що раніше зумовили його зупинення.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.01.2026 поновлено провадження у справі, призначено судове засідання на 11.02.2026.
09.02.2026 від Оболонської окружної прокуратури міста Києва надійшли письмові пояснення по справі.
09.02.2026 Товариством з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги" подано до суду письмові пояснення по справі.
Протокольною ухвалою суду від 11.02.2026 судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 25.02.2026.
У судове засідання, призначене на 25.02.2026 з`явились представники учасників справи. Представник прокуратури підтримав заявлені позовні вимоги, просив суд позов задовольнити. Представник відповідача-1 та відповідача-2 проти задоволення позовних вимог заперечили. 
У судовому засіданні 25.02.2026 на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Дослідивши матеріали справи, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників учасників справи, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 131-1 Конституції України на прокуратуру покладено представництво інтересів держави в суді у випадках, визначених законом.
Статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" визначено, що представництво прокурором інтересів громадянина або Держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних держави у разі порушення або загрози порушення інтересів Держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
За приписами ст. 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами (ч. 3). Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу (ч. 4).
Таким чином зі змісту вищезазначених законодавчих положень вбачається, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак, підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.
У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно. "Нездійснення захисту" має прояв в пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він обізнаний про порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. "Здійснення захисту неналежним чином" має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною. "Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.
Суд звертає увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.
Разом з тим, прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави (аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17 та від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17).
Таким чином прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
У такому випадку до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.
Отже, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.
З огляду на викладене підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.
Відповідно до статті 143 Конституції України, територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування, зокрема, управляють майном, що є в комунальній власності.
Відповідно до ст. ст. 10, 11, 61 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від імені територіальні громади функції і повноваження місцевого самоврядування здійснюють місцеві ради, яким підконтрольні і підзвітні виконавчі їх виконавчі органи.
Відповідні ради затверджують місцеві бюджети для їх подальшого розподілу між територіальними громадами для реалізації спільних соціально-економічних та культурних програм та контролюють їх виконання.
Згідно з п. 23 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання щодо розгляду прогнозу місцевого бюджету, затвердження місцевого бюджету, внесення змін до нього; затвердження звіту про виконання відповідного бюджету. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справі № 905/1907/21.
Згідно з пунктом 3 ч. 2 ст. 22 БК України головними розпорядниками бюджетних коштів можуть бути виключно, зокрема, за бюджетними призначеннями, визначеними іншими рішеннями про місцеві бюджети, - місцеві державні адміністрації, виконавчі органи та апарати місцевих рад (секретаріат Київської міської ради), структурні підрозділи місцевих державних адміністрацій, виконавчих органів місцевих рад в особі їх керівників.
Статтею 26 БК України передбачено, що контроль за дотриманням бюджетного законодавства спрямований на забезпечення ефективного і результативного управління бюджетними коштами та здійснюється на всіх стадіях бюджетного процесу його учасниками відповідно до цього Кодексу та іншого законодавства, а також забезпечує, зокрема: досягнення економії бюджетних коштів, їх цільового використання, ефективності і результативності в діяльності розпорядників бюджетних коштів шляхом прийняття обґрунтованих управлінських рішень (пункт 3 частини 1 статті 26); запобігання порушенням бюджетного законодавства та забезпечення інтересів держави і територіальних громад у процесі управління об`єктами державної та комунальної власності (пункт 5 частини 1 статті 26); обґрунтованість планування надходжень і витрат бюджету (пункт 6 частини 1 статті 26).
Згідно з даними Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань засновником КНП «Київська міська дитяча клінічна лікарні №1» є Київська міська рада. 
Згідно з Положенням про КНП Київську міську дитячу клінічну лікарню №1, затверджене Розпорядженням Київського міського голови від 25 березня 2024 року № 270, останнє є закладом охорони здоров`я, неприбутковим підприємством, заснованим на комунальній власності територіальної громади міста Києва, віднесеним до сфери управління виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та підпорядкованим Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). 
Засновником та власником Підприємства є територіальна громада міста Києва, від імені якої виступає Київська міська рада. Підприємство користується закріпленим за ним комунальним майном, що є власністю територіальної громади міста Києва на праві оперативного управління (п.3.10).
Підприємство має право в установленому порядку укладати угоди (договори), які не суперечать законодавству України та предметові діяльності Підприємства, набувати майнові та особисті немайнові права, нести обов`язки, бути позивачем та відповідачем у судах України. (п. 3.11.1).
Майно Підприємства належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва і закріплюється за ним на праві оперативного управління (п. 6.2). 
Київська міська рада є особою, уповноваженою на вжиття заходів представницького характеру щодо захисту інтересів територіальної громади міста, інтереси якої є складовою інтересів держави, пов`язаних із законним та ефективним витрачанням коштів місцевого бюджету. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного від 21.06.2023 у справі № 905/1907/21.
Суд зазначає, що джерелом фінансування послуг із закупівлі електричної енергії для КНП «Київська міська дитяча клінічна лікарня №1» відповідно до договору про закупівлю електричної енергії №50551015 П-Т121 від 24.02.2021 є кошти місцевого бюджету.
Порушення законодавства про публічні закупівлі при укладенні додаткових угод про збільшення ціни товару за електричну енергію після укладення договору про закупівлю, не сприяє раціональному та ефективному використанню бюджетних коштів і створює загрозу порушення інтересів держави.
Як наслідок, укладення спірних додаткових угод з порушенням вимог законодавства призводить до необхідності додаткового витрачання коштів з бюджету, та свідчить про нераціональне та неефективне використання бюджетних коштів, що створює загрозу порушення інтересів держави у бюджетній сфері.
Укладенням додаткових угод до договору про закупівлю електричної енергії порушено матеріальні інтереси, оскільки з урахуванням цих угод Деснянська РДА отримала менше електричної енергії у порівнянні з первісним договором за значно вищою ціною.
З матеріалів справи вбачається, що Оболонською окружною прокуратурою міста Києва направлявся запит на адресу Київської міської ради (лист від 08.11.2024 №54-8184вих-24) з приводу дотримання вимог Закону України «Про публічні закупівлі» під час укладання та виконання додаткових угод до договору від 24.02.2021 №50551015 П-Т121 про постачання (закупівлю) електричної енергії з пропозицією вжити заходів представницького характеру самостійно. 
У відповіді на вказаний запит, наданий Департаментом охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), зазначено, що заклади охорони здоров`я міста Києва є самостійними юридичними особами. Відтак, саме уповноважені особи вказаних закладів несуть персональну відповідальність за порушення вимог, установлених Законом України «Про публічні закупівлі», в частині прийнятих рішень. Водночас, інформація, надана прокуратурою буде врахована Департаментом при проведенні загальної оцінки ризиків під час формування зведеного операційного плану діяльності з внутрішнього аудиту на наступний період. 
Таким чином, не дивлячись на наявність повноважень, наділених законодавцем з метою захисту інтересів держави, обізнаність про виявлені порушення законодавства та безпідставне витрачання бюджетних коштів, Київська міська рада, ані її структурні підрозділи не вживали заходів для усунення порушень законодавства та інтересів держави при укладанні та виконанні додаткових угод до договору постачання електричної енергії, а також повернення надміру сплачених коштів до бюджету. Вказане свідчить про нездійснення Київською міською радою захисту інтересів держави, яке проявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він обізнаний про порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.
Таким чином, звернення прокурора до суду в інтересах Держави, а саме - в особі Київміськради є правомірним, оскільки як вже зазналось вище, вказаними органами самостійно не вживались заходи для захисту інтересів Держави.
Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд виходить з наступного. 
Звертаючись до суду прокуратура зазначає, що опрацюванням інформації з веб-порталу публічних закупівель «Prozorro» (https://prozorro.gov.ua/tender/UA-2021-02-09-006271-b) встановлено, що за результатами закупівлі з ідентифікатором UA-2021-02-09-006271-b, комунальним некомерційним підприємством «Київська міська дитяча клінічна лікарня №1» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - КНП Київська міська дитяча клінічна лікарня №1, Замовник, Відповідач - 1) за результатами застосування переговорної процедури уклало з Товариством з обмеженою відповідальністю «Київські енергетичні послуги» (далі - ТОВ «Київські енергетичні послуги», Постачальник, Відповідач - 2) договір від 24.02.2021 №50551015 П-Т121 про постачання (закупівлю) електричної енергії (далі - Договір). 
За умовами Договору Постачальник продає електричну енергію для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору (п.1.1). 
Згідно з п. п. 1.3, 4.1 Договору Постачальник має поставити Споживачу на період з березня по грудень 2021 року електричну енергію в обсязі 1 670 400 кВт*год за ціною 2,50 грн. за 1 кВт год з урахуванням ПДВ. (2,08 грн. без ПДВ - згідно з п.1.1 комерційної пропозиції). 
Споживач розраховується з Постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з комерційною пропозицією (п.4.1.). 
Пунктом 2.4 Договору передбачено, що Постачальник не має права вимагати від Споживача будь-якої іншої плати за електричну енергію, що не визначена у комерційній пропозиції Постачальника. Комерційна пропозиція Постачальника, яка є додатком до цього Договору, має містити наступну інформацію: ціна (тариф) електричної енергії, у тому числі диференційовані ціни (тарифи); спосіб оплати; термін (строк) виставлення рахунку за спожиту електричну енергію (акту прийняття, передавання товарної продукції чи акт прийому-передачі проданих товарів та/або надання послуг) та строк його оплати; термін дії Договору та умови пролонгації, визначення способу оплати послуг з розподілу електричної енергії; інші умови (п. 4.13 Договору). 
Ціна електричної енергії має зазначатися Постачальником у рахунках про оплату електричної енергії (актах прийняття-передавання товарної продукції чи актах прийому-передачі проданих товарів та/або наданих послуг) за цим договором (п.4.2). 
Загальна вартість всього обсягу поставки електричної енергії складає 3 480 000 грн. (п. 4.4). 
Відповідно до п. 12.1 Договір набирає чинності з дати його підписання Сторонами та діє до 31.12.2021. 
Пунктом 4.3 Договору встановлено, що розрахунковим періодом, за цим договором є 1 календарний місяць. Споживач здійснює плату за послугу з розподілу електричної енергії у відповідності до умов комерційної пропозиції (п.4.9). 
Також Договором визначено, що істотні умови договору не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань Сторонами у повному обсязі, крім випадків передбачених ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» (п. 12.3 Договору). 
При цьому, підпунктами п.1.2 комерційної пропозиції передбачено порядок зміни ціни: зміни регульованих цін (тарифів), які враховуються при розрахунку ціни на електричну енергію (таке коригування здійснюється згідно п.7 ч.5 ст.41 Закону України «Про публічні закупівлі»); погодження зміни ціни в Договорі в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг), у тому числі у разі коливання ціни товару на ринку (таке коригування здійснюється згідно п.5 ч.5 ст.41 Закону України «Про публічні закупівлі»); збільшення ціни за одиницю товару до 10% пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в Договорі (підставою для коригування ціни на електричну енергію згідно з п.2 ч.5 ст.41 Закону України «Про публічні закупівлі»).
За умовами п.1.2.3 комерційної пропозиції Постачальник здійснює коригування шляхом збільшення ціни на електричну енергію до 10% у разі збільшення ціни на електричну енергію за одиницю товару на ринку, пропорційно до такого збільшення ціни на електричну енергію, але не більше 10% від попередніх змін, внесених до Договору, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в Договорі. Сторони узгодили, що Постачальник має право здійснити коригування ціни електричної енергії для здійснення остаточних розрахунків та змінити ціну на наступний розрахунковий період, в разі зміни ринкової ціни за підсумками відповідного періоду від попередніх даних.
Підтвердженням зміни ціни (коливання ціни) на ринку на електричну енергію є рівень середньозваженої ціни на ринку електричної енергії «на добу наперед» (далі - РДН) за підсумками відповідного періоду, що підтверджується інформацією ДП «Оператор ринку», які викладено на його офіційному сайті за адресою в мережі Інтернет https://www.oree.coin.ua і це є безумовним підтвердженням коливання ціни електричної енергії, та підставою для коригування ціни на електричну енергію згідно з п.2 ч.5 ст.41 Закону України «Про публічні закупівлі».
За невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність передбачену цим Договором та чинним законодавством. 
Відповідно до п.12.4 Договору у разі необхідності внесення змін та доповнень до договору кожна із Сторін має право звернутися до іншої з відповідною пропозицією. Якщо ці пропозиції викликані прийняттям нормативно-правових актів, які змінюють умови цього Договору, Сторони зобов`язуються до внесення відповідних змін до Договору керуватися вимогами цих нормативних документів.
За доводами прокуратури, ТОВ «Київські енергетичні мережі» підписало вищевказаний Договір, чим засвідчило, що має можливість та погоджується виконати домовленість, вказану у Договорі та додатках до нього, тобто добровільно взяло на себе зобов`язання протягом березня - грудня 2021 поставити Споживачу електричну енергію обсягом 1 670400 кВт*год загальною вартістю 3 480 000 грн. 
Проте, як вказує прокуратура, у подальшому до первісного договору між Сторонами, у порушення вимог ст.5, ч.5 ст.41 Закону України «Про публічні закупівлі», ст.180 ГК України, ст. 653 ЦК України, укладено ряд додаткових угод, якими зменшено обсяги електричної енергії та збільшено її вартість. 
26.08.2021, Сторонами укладено додаткову угоду № 1 до Договору у зв`язку зі зміною середньозваженої ціни закупівлі електричної енергії на ринку «на добу наперед» (ЦРДН), пов`язаної з коливанням ціни на ринку, що визначається за оперативними даними Державного підприємства «Оператор ринку», Сторони домовилися внести зміни до Договору та додатків до Договору, та викласти ціну за одиницю в наступній редакції: «Споживач розраховується з Постачальником за електричну енергію за ціною, що з серпня 2021 року становить 2,25359 грн/ кВт*год (без ПДВ). 
30.08.2021, Сторонами укладено додаткову угоду №2, якою Сторони домовилися збільшити ціну за одиницю товару у зв`язку зі зміною середньозваженої ціни закупівлі електричної енергії на ринку «на добу наперед» та викласти ціну за одиницю в наступній редакції: «Споживач розраховується з Постачальником за електричну енергію за ціною, що з серпня 2021 року становить 2,44067 грн/кВт*год (без ПДВ).
19.10.2021, сторони уклали додаткову угоду №3, якою змінено ціну за одиницю товару у бік збільшення, посилаючись на зміну середньозваженої ціни закупівлі електричної енергії на ринку «на добу наперед» та викладено ціну за одиницю в наступній редакції: «Споживач розраховується з Постачальником за електричну енергію за ціною, що з вересня 2021 року становить 2,64627 грн/ кВт*год (без ПДВ). 
29.10.2021, Сторони уклали додаткову угоду №4, якою, посилаючись на зміну середньозваженої ціни закупівлі електричної енергії на ринку «на добу наперед», збільшено ціну за одиницю товару на розрахунковий період з жовтня 2021 року, що становить 2,87222 грн/кВт*год (без ПДВ). 
Додатковою угодою №5 від 04.11.2021, повторно збільшено ціну за одиницю товару на розрахунковий період з жовтня 2021 року та зафіксовано в розмірі 3,04994 грн/кВт*год (без ПДВ). 
Додатковою угодою №6 від 03.12.2021 Сторони знову домовилися збільшити ціну за одиницю товару у зв`язку зі зміною середньозваженої ціни закупівлі електричної енергії на ринку «на добу наперед» та викласти ціну за одиницю в наступній редакції: «Споживач розраховується з Постачальником за електричну енергію за ціною, що з листопада 2021 року становить 3,12305 грн/кВт*год (без ПДВ). 
03.12.2021 Сторонами укладено Додаткову угоду №7, якою посилаючись на зміну середньозваженої ціни закупівлі електричної енергії на ринку «на добу наперед», встановлено ціну з листопада 2021 року в розмірі 3,39896 грн/кВт*год (без ПДВ). 
03.12.2021 Сторонами укладено до договору - Додаткову угоду №8, якою посилаючись на зміну середньозваженої ціни закупівлі електричної енергії на ринку «на добу наперед», встановлено ціну з листопада 2021 року в розмірі 3,70247 грн/кВт*год (без ПДВ). 
31.12.2021 Сторонами підписано Додаткову угоду №9, якою зменшено очікувані обсяги постачання електричної енергії з 1670400 кВт*год до 947370 кВт*год, внесено зміни до п.2.1 Договору, змінивши строк поставки на «березень - грудень 2021 р.». Також внесено зміни до п.4.4 Договору, змінивши вартість електроенергії 3 480 000 грн. на 2 215 059,49 грн. 
31.12.2021 Сторони уклади Додаткову угоду №10, якою продовжено строк дії Договору до 28 лютого 2022 року, визначено очікуваний обсяг постачання електричної енергії з 1 січня 2022 року по 28 лютого 2022 року в розмірі 102740 кВт*год за ціною 4,31197 грн. (без ПДВ), а вартість електричної енергії за договором на 2022 рік збільшено на 531513,75 грн.
Додатковою угодою №11 від 17.02.2022 Сторони, посилаючись на зміну середньозваженої ціни закупівлі електричної енергії на ринку «на добу наперед», зменшили ціну за одиницю товару на розрахунковий період з січня 2022 року, в розмірі 3,57581 грн/кВт*год (без ПДВ).
Отже, спір у даній справі виник з приводу правомірності/неправомірності укладення додаткових угод №1 від 26.08.2021, №2 від 30.08.2021, №3 від 19.10.2021, №4 від 29.10.2021, №5 від 04.11.2021, №6 від 03.12.2021, №7 від 03.12.2021, №8 від 03.12.2021, п. 3 додаткової угоди № 10 від 31.12.2021 та № 11 від 17.02.2022 до договору про постачання електричної енергії споживачу №50521015П-Т121 від 24.02.2021.
Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад визначені у Законі України "Про публічні закупівлі", а тому до спірних правовідносин застосовуються норми зазначеного закону у редакціях, чинних на момент укладення спірних додаткових угод.
Договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом (частина 1 статті 41 Закону).
Згідно із частиною першою статті 628, статтею 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частин 1-3 статті 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.
За частиною 2 статті 189 ГК України ціна є істотною умовою господарського договору.
Згідно з частиною 1 статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини 1 статті 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
Стаття 652 ЦК України передбачає, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Через зміну істотних обставин договір може бути змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) у момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.
Згідно із частинами 3, 4 статті 653 ЦК України у разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни договору, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з пунктом 2 частини 5 статті 41 Закону істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.
Із системного тлумачення наведених норм ЦК України, ГК України та Закону вбачається, що ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю. Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається.
Зміна ціни товару в бік збільшення до передачі його у власність покупця за договором про закупівлю можлива у випадку збільшення ціни такого товару на ринку, якщо сторони договору про таку умову домовились. Якщо сторони договору про таку умову не домовлялись, то зміна ціни товару в бік збільшення у випадку зростання ціни такого товару на ринку можлива, лише якщо це призвело до істотної зміни обставин, в порядку статті 652 ЦК України, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
У будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини 5 статті 41 Закону, проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.
В іншому випадку не досягається мета Закону, яка полягає в забезпеченні ефективного та прозорого здійснення закупівель, створенні конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобіганні проявам корупції в цій сфері та розвитку добросовісної конкуренції, оскільки продавці з метою перемоги можуть під час проведення процедури закупівлі пропонувати ціну товару, яка нижча за ринкову, а в подальшому, після укладення договору про закупівлю, вимагати збільшити цю ціну, мотивуючи коливаннями ціни такого товару на ринку.
Наведене підтверджується також історичним тлумаченням норм пункту 2 частини 5 статті 41 Закону. У цьому Законі (у редакції до 19.04.2020) норма пункту 2 частини 5 статті 41 була викладена в статті 36 та мала такий зміст: "Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі".
Отже, вказана норма Закону (в редакції до 19.04.2020) не дозволяла зміни ціни за одиницю товару більше ніж на 10% від ціни, визначеної сторонами при укладенні договору про закупівлю, проте не обмежувала сторони в можливості багато разів змінювати (не було обмежень щодо строків зміни ціни) таку ціну протягом дії договору в межах встановлених 10% у разі коливання ціни такого товару на ринку.
Зазначена норма була змінена Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про публічні закупівлі" та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення публічних закупівель" №114-IX від 18.09.2019 року (далі - Закон №114-ІХ), яким Закон №922-VIII було викладено в новій редакції. У новій редакції зазначена норма була викладена в пункті 2 частини 5 статті 41 Закону та доповнена умовою, що така зміна ціни в бік збільшення не може відбуватись частіше ніж один раз на 90 днів, крім закупівлі бензину, дизельного пального, газу та електричної енергії.
Отже, в новій редакції норма пункту 2 частини 5 статті 41 Закону №922-VIII не змінила свого змісту щодо розміру зміни ціни за одиницю товару (не більше ніж на 10% від ціни, визначеної сторонами при укладенні договору про закупівлю), проте була доповнена умовою, яка обмежила строки зміни такої ціни, а саме не частіше ніж один раз на 90 днів.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2024 у справі №922/2321/22.
Системний аналіз положень статей 651, 652 ЦК України та положень пункту 2 частини 5 статті 41 Закону №922-VIII дає підстави для висновку про те, що зміна істотних умов договору про закупівлю (збільшення ціни за одиницю товару) є правомірною виключно за таких умов: відбувається за згодою сторін; порядок зміни умов договору має бути визначений самим договором (відповідно до проекту, який входив до тендерної документації); підстава збільшення - коливання ціни такого товару на ринку (обґрунтоване і документально підтверджене постачальником); ціна за одиницю товару може збільшуватися не більше ніж на 10%; загальна сума (ціна) договору не повинна збільшуватися (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.06.2022 у справі №927/636/21, від 07.12.2022 у справі №927/189/22, від 16.02.2023 у справі №903/383/22).
Під коливанням ціни необхідно розуміти зміну за певний період часу ціни товару на ринку чи то в сторону зменшення, чи в сторону збільшення. І таке коливання має відбуватись саме в період після укладання договорів і до внесення відповідних змін до нього.
Коливання ціни на ринку повинно розцінюватися саме після підписання договору, оскільки частиною 5 статті 41 Закону №922-VIII урегульовано саме зміну істотних умов у разі виникнення такого явища, як коливання ціни на ринку.
Виходячи із викладеного, внесення змін до договору є правомірним лише у випадку документального підтвердження коливання ціни на товар у період з моменту укладення договору до моменту укладення додаткової угоди (або отримання пропозиції про її укладення).
Однак постачальнику треба не лише довести підвищення ціни на певний товар на певному ринку за допомогою доказів, але й обґрунтувати для замовника самі пропозиції про підвищення ціни, визначеної у договорі. Постачальник повинен обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по запропонованій замовнику на тендері ціні, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для нього вочевидь невигідним. Постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції) (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №927/491/19 від 18.06.2021).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2025 у справі №920/19/24, Велика Палата Верховного Суду вказала, що зміна умов договору про закупівлю щодо збільшення ціни за одиницю товару більше ніж на 10 % не допускається, зокрема, у випадку закупівлі бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії. Внесені зміни Законом № 1530-ІХ до пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII не стосуються встановленої первісною редакцією цього Закону заборони збільшення ціни за одиницю товару більше ніж на 10 %, в тому числі і при здійсненні закупівлі бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.
Заперечуючи проти задоволення позову, Товариство наголошувало, що ним документально було підтверджено коливання ціни товару на ринку, що зумовило укладення додаткових угод.
Параграфом 1 глави 5 розділу 1 ГПК України унормовані основні положення про докази. При цьому спеціальним законодавством у сфері публічних закупівель не визначено певний орган чи особу, яку законодавець наділив би повноваженнями надавати інформацію на підтвердження коливання ціни товару на ринку.
Отже, під час визначення доказів на підтвердження коливання ціни товару на ринку слід виходити як з аналізу норм чинного законодавства щодо повноважень та функцій суб`єктів надання такої інформації (зокрема Державної служби статистики України, на яку постановою КМУ від 10.09.2014 №442 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" покладено функцію з контролю за цінами в частині здійснення моніторингу динаміки цін (тарифів) на споживчому ринку; державного підприємства "Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків", яке на замовлення суб`єкта господарювання виконує цінові/товарні експертизи, зокрема, щодо відповідності ціни договору наявній кон`юнктурі певного ринку товарів; Торгово-промислової палати України, яка у межах власних повноважень надає послуги щодо цінової інформації, тощо) так і положень щодо доказів, які закріплені у главі 5 Розділу 1 ГПК України.
Таким чином, довідки, експертні висновки Торгово-промислової палати України, ДП "Держзовнішінформ", тощо можуть використовуватися для підтвердження коливання ціни товару на ринку. Втім, судами у порядку статті 86 ГПК України слід їх досліджувати та оцінювати за критеріями належності, допустимості, достовірності, вірогідності з точку зору саме факту коливання ціни на товар.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.03.2024 у справі №918/308/23.
Судом встановлено, що укладенню додаткової угоди №1 від 26.08.2021 передувало звернення Товариства до Комунального підприємства з листом від 09.08.2021 №25/4/7/10/24752 про необхідність збільшення вартості електроенергії у зв`язку зі зміною середньозваженої ціни закупівлі електричної енергії на ринку «РДН», пов`язаної з коливанням ціни на ринку. На підтвердженням зазначених обставин Постачальник надав аналіз ціни на електроенергію в період з 28.07.2021 по 02.08.2021, а також роздруківку з офіційного вебсайту ДП «Оператор ринку».
26.08.2021, сторонами укладено додаткову угоду № 1 до Договору, якою збільшено вартість товару на 8%, зокрема, ціна за кВт/год електроенергії починаючи з серпня 2021 року та визначена в розмірі 2,25359 грн. 
Крім цього, на думку суду, в листі Постачальник не обґрунтовує, чому підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання Договору по ціні, запропонованій Споживачем на тендері, не наведено причини, через які виконання укладеного договору стало для Постачальника вочевидь невигідним. 
Також, вказаний аналіз не містять відомостей щодо динаміки ціни на електричну енергію на дату укладення Договору та додаткової угоди, у зв`язку з чим не містять належного обґрунтування для зміни істотних умов Договору на підставі ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі». 
Окрім того, вказану додаткову угоду №1 укладено у порушення ч. 2, 3 ст. 188 ГК України, п. 4 ч. 3 ст. 57, п.11 ч. 1 ст. 58 Закону України «Про ринок електричної енергії»; абз. 3 п. 3.1.1., п. 3.2.4, Правил роздрібного ринку електричної енергії (далі - ПРРЕЕ), який передбачає необхідність повідомлення про такі зміни не пізніше, ніж за 20 днів до внесення.
Суд вважає неправомірним внесення змін до умов договору шляхом укладення додаткової угоди №1 від 26.08.2021, оскільки вищезазначені довідки були надані Комунальному підприємству у порушення ч. 2, 3 ст. 188 ГК України, п. 4 ч. 3 ст. 57, п.11 ч. 1 ст. 58 Закону України «Про ринок електричної енергії»; абз. 3 п. 3.1.1., п. 3.2.4, Правил роздрібного ринку електричної енергії (далі - ПРРЕЕ), який передбачає необхідність повідомлення про такі зміни не пізніше, ніж за 20 днів до внесення. Оскільки місяцем поставки у вказаній додатковій угоді визначено серпень 2021 року, тому відповідні довідки повинні були бути подані не пізніше 05.08.2021.
Відносно інших спірних угод (№2 від 30.08.2021, №3 від 19.10.2021, №4 від 29.10.2021, №5 від 04.11.2021, №6 від 03.12.2021, №7 від 03.12.2021, №8 від 03.12.2021, п. 3 додаткової угоди № 10 від 31.12.2021 та № 11 від 17.02.2022) суд зазначає, що за результатами їх укладення ціна на товар зросла на 107% від ціни, визначеній в комерційній пропозиції, що є прямим порушенням пункту 2 частини 5 статті 41 Закону, оскільки за висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 24.01.2024 у справі №922/2321/22, яка є релевантною до спірних правовідносин, у будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору.
Таким чином, суд дійшов висновку про те, що додаткові угоди: (№2 від 30.08.2021, №3 від 19.10.2021, №4 від 29.10.2021, №5 від 04.11.2021, №6 від 03.12.2021, №7 від 03.12.2021, №8 від 03.12.2021, п. 3 додаткової угоди № 10 від 31.12.2021 та № 11 від 17.02.2022 до договору про постачання електричної енергії споживачу №50521015П-Т121 від 24.02.2021 були укладена з порушенням приписів пункту 2 частини 5 статті 41 Закону.
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Частиною 3 статті 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Враховуючи вищевикладене, додаткові угоди: (№2 від 30.08.2021, №3 від 19.10.2021, №4 від 29.10.2021, №5 від 04.11.2021, №6 від 03.12.2021, №7 від 03.12.2021, №8 від 03.12.2021, п. 3 додаткової угоди № 10 від 31.12.2021 та № 11 від 17.02.2022 до договору про постачання електричної енергії споживачу №50521015П-Т121 від 24.02.2021 є недійсними, оскільки укладені з порушенням приписів пункту 2 частини 5 статті 41 Закону.
Згідно із частиною 1 статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Відповідно до частини 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.
Велика Палата Верховного Суду у пункті 82 постанови від 24.01.2024 у справі №922/2321/22 зазначила, що грошові кошти (різниця між ціною за одиницю товару передбачена договором і додатковою угодою) є такими, що були безпідставно одержані відповідачем, підстава їх набуття відпала, а тому відповідач зобов`язаний їх повернути, що відповідає приписам статей 216, 1212 ЦК України.
Судом встановлено, що у період з березня 2021 року по січень 2022 року за Договором №50551015 П-Т121 Товариством було поставлено Комунальному підприємству поставлено 1 048 802 кВт*год електроенергії на суму 3 053 021 грн з ПДВ
Вказана вартість товару була повністю сплачена Комунальним підприємством.
Сума безпідставно одержаних коштів є різницею між загальною вартістю поставленої електроенергії за цінами, вказаних у додаткових угодах, та первісною ціною, визначеною в комерційній пропозиції.
Водночас, за початковою ціною Споживач мав сплатити за такий обсяг спожитої енергії 2 447 559,70 грн з ПДВ.
За розрахунком суду сума безпідставно одержаних коштів становить 605 461,30 грн.
Таким чином, грошові кошти в сумі 605 461,30 грн є такими, що були безпідставно одержані Товариством, оскільки підстава їх набуття відпала, а тому постачальник зобов`язаний їх повернути, що відповідає приписам статей 216, 1212 ЦК України.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. 
Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно зі статтею 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Отже, позов Прокурора підлягає задоволенню у повному обсязі.
При цьому, враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.11.1950) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених судом, інші доводи учасників справи не беруться до уваги, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.
Судовий збір згідно статті 129 ГПК України покладається на відповідача-2, оскільки спір у даній справі виник саме з неправильних дій останнього.
Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:
1. Позовні вимоги задовольнити.
2. Визнати недійсною додаткову угоду № 1 від 26.08.2021 до Договору про постачання (закупівлю) електричної енергії споживачу від 24.02.2021 №50521015П-Т121, укладеного між Комунальним некомерційним підприємством «Київська міська дитяча клінічна лікарня №1» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Київські енергетичні послуги».
3. Визнати недійсною додаткову угоду № 2 від 30.08.2021 до Договору про постачання (закупівлю) електричної енергії споживачу від 24.02.2021 №50521015П-Т121, укладеного між Комунальним некомерційним підприємством «Київська міська дитяча клінічна лікарня №1» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Київські енергетичні послуги».
4. Визнати недійсною додаткову угоду № 3 від 19.10.2021 до Договору про постачання (закупівлю) електричної енергії споживачу від 24.02.2021 №50521015П-Т121, укладеного між Комунальним некомерційним підприємством «Київська міська дитяча клінічна лікарня №1» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Київські енергетичні послуги».
5. Визнати недійсною додаткову угоду № 4 від 29.10.2021 до Договору про постачання (закупівлю) електричної енергії споживачу від 24.02.2021 №50521015П-Т121, укладеного між комунальним некомерційним підприємством «Київська міська дитяча клінічна лікарня №1» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Київські енергетичні послуги».
6. Визнати недійсною додаткову угоду № 5 від 04.11.2021 до Договору про постачання (закупівлю) електричної енергії споживачу від 24.02.2021 №50521015П-Т121, укладеного між комунальним некомерційним підприємством «Київська міська дитяча клінічна лікарня №1» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Київські енергетичні послуги». 
7. Визнати недійсною додаткову угоду № 6 від 03.12.2021 до Договору про постачання (закупівлю) електричної енергії споживачу від 24.02.2021 №50521015П-Т121, укладеного між Комунальним некомерційним підприємством «Київська міська дитяча клінічна лікарня №1» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Київські енергетичні послуги».
8. Визнати недійсною додаткову угоду № 7 від 03.12.2021 до Договору про постачання (закупівлю) електричної енергії споживачу від 24.02.2021 №50521015П-Т121, укладеного між комунальним некомерційним підприємством «Київська міська дитяча клінічна лікарня №1» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Київські енергетичні послуги».
9. Визнати недійсною додаткову угоду № 8 від 03.12.2021 до Договору про постачання (закупівлю) електричної енергії споживачу від 24.02.2021 №50521015П-Т121, укладеного між Комунальним некомерційним підприємством «Київська міська дитяча клінічна лікарня №1» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Київські енергетичні послуги».
10. Визнати недійсним п. 3 додаткової угоди № 10 від 31.12.2021 до Договору про постачання (закупівлю) електричної енергії споживачу від 24.02.2021 №50521015П-Т121 укладеного між комунальним некомерційним підприємством «Київська міська дитяча клінічна лікарня №1» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Київські енергетичні послуги». 
11. Визнати недійсною додаткову угоду № 11 від 17.02.2022 до Договору про постачання (закупівлю) електричної енергії споживачу від 24.02.2021 №50521015П-Т121, укладеного між комунальним некомерційним підприємством «Київська міська дитяча клінічна лікарня №1» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та товариством з обмеженою відповідальністю «Київські енергетичні послуги». 
12. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Київські енергетичні послуги» (04050, м. Київ, вул. Юрія Іллєнка, буд. 31; ідентифікаційний код: 419160451) на користь Київської міської ради (01044, м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 36; ідентифікаційний код: 22883141) кошти в сумі 605 461,30 грн. 
13. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги" (04050, м. Київ, вул. Юрія Іллєнка, буд. 31; ідентифікаційний код: 41916045) на користь Київської міської прокуратури (вул. Предславинська, 45/9, м. Київ, 03150, ідентифікаційний код: 02910019) витрати зі сплати судового збору в розмірі 31 489,55 грн.
14. Після набрання рішенням законної сили видати накази.
Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.
Повний текст рішення складений та підписаний 16.03.2026

Суддя М.О. Лиськов