Справа № 503/1757/25 
Провадження № 2/503/334/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року 
Кодимський районний суд Одеської області у складі:
головуючого - судді Калашнікової Т.О.,
за участю секретаря судового засідання Поліковської О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кодима цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кодимської міської ради Подільського району Одеської області про визнання права власності на нерухоме майно,
УСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Кодимської міської ради Подільського району Одеської області про визнання права власності на нерухоме майно. Позовні вимоги мотивовані тим, що 24.10.2008 року між ним та СТОВ «Обрій» в особі арбітражного керуючого Ананьєва С.П. був укладений договір купівлі-продажу №59, згідно якого СТОВ «Обрій» продало, а позивач купив нежитлову будівлю «Зерносклад», загальною площею 712,0 кв.метрів, яка розташована в АДРЕСА_1 . 24.10.2008 року позивачем згідно накладної було сплачено в касу СТОВ «Обрій» 40000 (сорок тисяч) грн. в якості оплати за придбане приміщення. Того ж дня між СТОВ «Обрій» в особі ліквідатора та позивачем був підписаний акт прийому-передачі майна до договору купівлі-продажу майна СТОВ «Обрій». В подальшому сторону договору - продавця було ліквідовано внаслідок банкрутства. В зв`язку з цим позивач як покупець позбавлений можливості нотаріально посвідчити укладений договір купівлі-продажу, що порушує його право в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися придбаним нерухомим майном. З огляду на зазначене, позивач просить визнати за ним право власності на зазначене майно.
В судове засідання позивач не з`явився, від його представника – адвоката Мартинюка Ю.М. надійшла письмова заява про підтримання позовних вимог та розгляд справи без їх участі.
Представник Кодимської міської ради Подільського району Одеської області в судове засідання не з`явився, надавши до суду письмове клопотання про розгляд справи у його відсутність.
Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні фактичні обставини.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 20.12.2006 року порушено провадження у справі про банкрутство сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Обрій», код в ЄДРПОУ 30715218.
Ліквідатором СТОВ «Обрій» призначено арбітражного керуючого Ананьєва Сергія Павловича (на час ліквідації банкрута ліцензії на провадження господарської діяльності арбітражного керуючого серії АБ №216761 від 25.02.2005 року та серії АВ №499223 від 24.02.2010 року).  
Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» №2343-ХІІ від 14.05.1992 року (в редакції, чинній на день укладення спірного правочину) щодо боржника застосовуються такі судові процедури банкрутства, як розпорядження майном боржника; мирова угода; санація (відновлення платоспроможності) боржника; ліквідація банкрута.
Згідно ч.1,2 ст.19, ч.1 ст.20 та ч.1 ст.30 Закону №2343-ХІІ з метою відновлення платоспроможності та задоволення вимог кредиторів боржника план санації може передбачати продаж майна боржника недержавної власності як цілісного майнового комплексу. При продажу майна боржника недержавної власності як цілісного майнового комплексу в установленому порядку відчужуються всі види майна, призначеного для здійснення підприємницької діяльності боржника, у тому числі приміщення, споруди, обладнання, інвентар, сировина, продукція, права вимоги, права на знаки (позначення), що індивідуалізують боржника, його продукцію (роботи, послуги) (фірмове найменування, знаки для товарів і послуг), інші права, які належать боржнику, за винятком прав і обов`язків, які не можуть бути передані іншим особам.
Майно боржника може бути реалізоване арбітражним керуючим на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між ліквідатором та покупцем відповідно до вимог закону (ч.5 ст.20, ч.10 ст.30 Закону №2343-ХІІ).
Так, 24.10.2008 року між СТОВ «Обрій» в особі арбітражного керуючого Ананьєва С.П. та позивачем ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу №59, згідно умов якого СТОВ «Обрій» продало, а позивач купив нежитлове приміщення «Зерносклад», загальною площею 712,0 кв.метрів, розташоване в с.Загнітків вул.Виноградна, 5-а, Подільського (на момент укладення спірного договору - Кодимського) району Одеської області, яке на момент продажу належало СТОВ «Обрій» відповідно до Статуту СТОВ, зареєстрованого рішенням Кодимської районної державної адміністрації Одеської області від 28.01.2000 року №04057149100010037.
Позивач сплатив в касу СТОВ «Обрій» 40000 грн. в якості оплати за придбане нерухоме приміщення, що підтверджується копією накладної від 24.10.2008 року, яка є невід`ємною частиною укладеного правочину.
За актом прийому-передачі майна від 24.10.2008 року до договору купівлі-продажу майна СТОВ «Обрій» приміщення «Зерносклад» було передано продавцем покупцю (позивачу).
Отже, сторони правочину - продавець і покупець - досягли згоди з усіх істотних умов купівлі-продажу вказаного приміщення, зокрема погодили сам факт його купівлі-продажу, визначили його ціну, позивач передав продавцеві грошові кошти та прийняв майно у своє володіння, а продавець прийняв грошові кошти та передав позивачеві приміщення, що свідчить про повне та добровільне виконання сторонами вказаного правочину.
Ухвалою Господарського суду Одеської області про ліквідацію банкрута та припинення провадження у справі від 18.12.2008 року у справі №7/433-06-13462 припинено юридичну особу сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Обрій» та припинено повноваження ліквідатора банкрута арбітражного керуючого Ананьєва С.П. Наказом міністерства юстиції №119/5 від 27.07.2012 року анульовано ліцензію, видану фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 на провадження господарської діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), на підставі акту Головного управління юстиції в Одеській області.
Отже, на даний час внаслідок припинення сторони правочину - продавця, позивач як покупець, тобто інша сторона правочину, позбавлений можливості нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу придбаного у встановленому законом порядку нерухомого майна.
Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини.
Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.
Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті6та статті13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голдер проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).
Як зазначено в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Будченко проти України», «найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном має бути законним». 
Нормами статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, не заборонених законом.
Право власності вважається набуте правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Згідно роз`яснень, що є в п.37 Постанови №5 Пленуму Вищою Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.
Верховний суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 15.04.2019 року у справі №607/16852/15-й вказав, що позов про визнання права подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою, або у разі відсутності в неї документів, що засвідчують приналежність їй права. При цьому спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду.
Схожих за змістом правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 травня 2019 року у справі № 1609/6645/12 та Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 04 грудня 2019 року у справі№ 344/16245/13-ц.
З огляду на відсутність належних правовстановлюючих документів на придбане позивачем нерухоме майно та припинення іншої сторони договору продавця, позивач позбавлений можливості нотаріально посвідчити договір.
Відповідність придбаної будівлі «Зерносклад» нормам державного будівельного законодавства України підтверджується технічним паспортом на будівлю від 18.08.2025 року, реєстраційний номер у Реєстрі будівельної діяльності ТІ01:1751-1476-7394-5794.
Судом також встановлено, що відповідно до Додатку до розпорядження Кабінету Міністрів України від 12 червня 2020 р. № 720-р, Загнітківська сільська рада увійшла до складу Кодимської територіальної громади.
Рішенням №12 VIII І сесії VІІІ скликання Кодимської міської ради Одеської області від 08.12.2020 р. Загнітківську сільську раду реорганізовано шляхом приєднання до Кодимської міської ради, внаслідок чого почато процедуру реорганізації Загнітківської сільської ради.
Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Загнітківська сільська рада Кодимського району Одеської області припинена, запис про припинення від 01.07.2021 року, підстава рішення щодо реорганізації.
З викладеного вбачається, що Кодимська міська рада Подільського району Одеської області є належним відповідачем за цим позовом.
Частиною 1 ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі.
Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Враховуючи наведене, беручи до уваги, що представник відповідача не надав суду доказів, які б спростовували обґрунтованість позовних вимог позивача, а також відсутність у позивача можливості позасудового захисту свого порушеного права, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст.258, 259, 264, 265 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги позивача ОСОБА_1 до Кодимської міської ради Подільського району Одеської області про визнання права власності на нерухоме майно задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право приватної власності на нежитлову будівлю «Зерносклад», літера «А», загальною площею 712.0 кв.метрів, розташовану в АДРЕСА_1 . 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення тексту рішення.
Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.
Суддя       Т.О.Калашнікова