ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.04.2026	Справа № 910/6264/25	

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Транссервис Групп ЛТД" м. Херсона до Російської Федерації
про відшкодування матеріальної шкоди, ціна позову 1698585 грн.,
Суддя Паламар П.І.
Секретар судового засідання Григоряк М.С.
Представники: 
від позивача: Мальцева І.В.,
від відповідача: не з`явився.

СУТЬ СПОРУ :

у травні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Транссервис Групп ЛТД" звернулося в суд з указаним позовом.
Позивач зазначав, що йому на праві власності належало судно "Ладога" (регістровий номер 020430).
На підставі Указу Президента № 64/2022 від 24 лютого 2022 р. "Про введення воєнного стану в Україні" в Україні введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року. Територія Херсонської області була тимчасово окупована Російською Федерацією.
Станом на день початку повномасштабного вторгнення Російської Федерації в Україну судно "Ладога" знаходилось в акваторії морського порту Херсон біля причалів Херсонського суднобудівельного заводу "Паллада".
Під час окупації території м. Херсон, зокрема, території та акваторії Херсонського морського торговельного порту, належне йому судно "Ладога" було викрадене, подальша доля якого йому невідома.
Згідно висновку експерта транспортно-товарознавчої експертизи № 23-3283 від 31 січня 2024 р., складеним Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз, станом на 1 березня 2022 р. (до моменту втрати власником фактичної можливості володіти, користуватися і розпоряджатися майном через окупацію Російської Федерації Херсонської територіальної громади), судно мало ринкову вартість 1698585 грн. з урахуванням ПДВ.
Посилаючись на те, що внаслідок ворожих дій невстановлених військових формувань Російської Федерації під час окупації м. Херсон належне йому на праві власності судно "Ладога" було втрачене, позивач на підставі ст.ст. 15, 16, 22, 1166 ЦК України просив задовольнити позов, стягнувши з Російської Федерації на свою користь 1698585 грн. матеріальної шкоди, а також понесені ним по справі судові витрати, у т.ч. 34413,12 грн. пов`язаних із проведення транспортно-товарознавчої експертизи, а також 135000 грн. з попереднього розрахунку витрат по оплаті послуг адвоката.
У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги.
Відповідно до ч. 4 ст. 122 ГПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення на офіційному вебсайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. В оголошенні про виклик вказуються дані, зазначені в частині першій статті 121 цього Кодексу.
З 24 лютого 2022 розірвано дипломатичні відносини між Україною і Російською Федерацією у зв`язку з широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України. Функціонування закордонних дипломатичних установ України на території Російської Федерації та діяльність дипломатичних установ Російської Федерації на території України зупинено. Комунікація Міністерства закордонних справ України з органами державної влади Російської Федерації за посередництва третіх держав не здійснюється. У зв`язку з чим наразі унеможливлено сприяння органами дипломатичної служби України у переданні судових документів російській стороні (листи Міністерства закордонних справ України вих. №71/17-500-67127 від 4 вересня 2022 р. та вих. №71/17-500-77469 від 3 жовтня 2022 р.).
Також припинено доставку поштових відправлень до/з Російської Федерації з перших днів повномасштабного вторгнення.
Таким чином, передача будь-яких документів компетентним органам Російської Федерації, у т.ч. дипломатичними каналами, наразі неможлива (лист Міністерства юстиції України вих. №100817/98748-22-22/12.1.3 від 31 жовтня 2022 р.).
Оскільки діяльність посольства Російської Федерації в Україні зупинена, судом здійснювались публікації на офіційному вебсайті судової влади України про розгляд справи та призначені судові засідання по справі № 910/6264/25.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення та підписання.
Судові рішення, внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").
Отже, судом було вчинено всі дії з метою належного повідомлення учасника справи (відповідача) про дату, час та місце розгляду справи.
Суд вважає можливим розглянути справу відповідно до вимог ст.ст. 165, 202 ГПК України у відсутності відповідача за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.
Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що Товариству з обмеженою відповідальністю "Транссервис Групп ЛТД" на праві власності належало судно "Ладога" (регістровий номер 020430).
Це підтверджується наявним у матеріалах справи свідоцтвом про право власності на судно (Certificate of ownership) ПВ № 000042.
Загальновідомо, що 24 лютого 2022 р Російська Федерація розпочала широкомасштабне вторгнення в Україну, яке триває донині.
На підставі Указу Президента "Про введення воєнного стану в України" №64/2022 від 24 лютого 2022 р. в Україні введено воєнний стан з 24 лютого 2022 р.
Відповідно до Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22 грудня 2022 р. Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться, (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією з 1 березня 2022 р. по 11 листопада 2022 р. територія Херсонської міської територіальної громади була віднесена до територіальних громад, які тимчасово окуповані Російською Федерацією.
Також встановлено, що станом на день початку збройної агресії Російської Федерації проти України (24 лютого 2022 р.) судно "Ладога" знаходилось біля причалів Херсонського суднобудівного заводу "Паллада" в режимі "холодного відстою" без екіпажів.
У подальшому, під час окупації території міста Херсон та, зокрема, території акваторії Херсонського суднобудівного заводу "Палада" судно було переміщено збройними формуваннями країни-агресора у невідомому напрямку.
Вказані обставини підтверджуються поясненнями представника позивача, наявними у матеріалах справи сертифікатом Херсонської торгово-промислової палати про форс-мажорні обставини (обставини непоборної сили) №№ 6500-23-3955, 6500-23-3956, постановою Головного Управління Національної поліції в Херсонській області про визнання речовими доказами від 20 березня 2025 р., листами Головного Управління Національної поліції в Херсонській області №№ 1790/36.2-206 від 16 лютого 2026 р., 1789/36.2-2026 від 24 лютого 2026 р.
Внаслідок дій невстановлених військових формувань Російської Федерації судно втратило можливість безпечно покинути акваторію порту, а судновласник, яким є позивач, втратив об`єктивну можливість дізнатися інформацію щодо поточного стану судна, доступу до свого майна, можливості його вивезти та зберегти у цілісному і непошкодженому стані.
Після деокупації м. Херсон 11 листопада 2022 р. судно "Ладога" не було виявлене біля причалів Херсонського суднобудівного заводу "Паллада" чи деінде.
Таким чином, вказане судно було втрачене його власником.
Згідно висновку експерта транспортно-товарознавчої експертизи № 23-3283 від 31 січня 2024 р., складеним Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз, станом на 1 березня 2022 р. (до моменту втрати власником фактичної можливості володіти, користуватися і розпоряджатися майном через окупацію Російської Федерації Херсонської територіальної громади), судно мало ринкову вартість 1698585 грн. з урахуванням ПДВ.
Отже, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України через втрату позивачем належного йому майна завдані збитки у розмірі 1698585 грн.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач визначив відповідачем іноземну державу Російську Федерацію.
У п. 4 частини першої статті 2 Статуту ООН закріплено принцип, згідно з яким всі члени Організації Об`єднаних Націй утримуються у їх міжнародних відносинах від загрози силою чи її застосування як проти територіальної недоторканності чи політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним з Цілями Об`єднаних Націй.
Відповідно до ст. 3 Резолюції 3314 (XXIX) Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй "Визначення агресії" від 14 грудня 1974 р. як акт агресії кваліфікується, зокрема, вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не носила, що є результатом такого вторгнення чи нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави чи її частини, а також бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави.
Генеральна Асамблея ООН у своїй резолюції ES-11/1 "Агресія проти України" від 2 березня 2022 р. засудила дії Росії та визнала їх агресією проти України. Міжнародний суд ООН в Газі 16 березня 2022 р. зобов`язав Росію припинити розпочаті 24 лютого 2022 р. воєнні дії в Україні.
Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу, відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.
Відповідно до пункту 3 частини 1 ст. 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України.
Згідно з ч. 2 ст. 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є, зокрема, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.
Частина перша статті 79 Закону України "Про міжнародне приватне право" передбачає, що пред`явлення позову до іноземної держави, залучення іноземної держави до участі у справі як відповідача або третьої особи, накладення арешту на майно, яке належить іноземній державі та знаходиться на території України, застосування щодо такого майна інших засобів забезпечення позову і звернення стягнення на таке майно можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави, якщо інше не передбачено міжнародним договором України або законом України.
Закон України "Про міжнародне приватне право" встановлює судовий імунітет щодо іноземної держави за відсутності згоди компетентних органів відповідної держави на залучення її до участі у справі у національному суді іншої держави.
Водночас, з урахуванням положень статті 11 Європейської конвенції про імунітет держав, прийнятої Радою Європи 16 травня 1972 року, та статті 12 Конвенції Організації об`єднаних націй про юрисдикційні імунітети держав та їх власності, прийнятої резолюцією 59/38 Генеральної Асамблеї 2 грудня 2004 року, (яка відображає підставу для обмеження судового імунітету іноземної держави внаслідок завдання фізичної шкоди особі або збитків майну, так званий "деліктний виняток" ("tort exсeption") та підлягає застосуванню відповідно до звичаєвого міжнародного права як кодифікований звід звичаєвих норм міжнародного права, оскільки Російська Федерація не ратифікувала Конвенцію ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності (2004), але й не заперечила їй, підписавши конвенцію 1 грудня 2006 р.) судовий імунітет Російської Федерації не підлягає застосуванню з огляду на зазначені позивачем у цій справі підстави для позовних вимог: завдання збройними силами Російської Федерації шкоди позивачу, що є винятком до судового імунітету держави відповідно до звичаєвого міжнародного права, а підтримання імунітету російської федерації є несумісним із міжнародно-правовими зобов`язаннями України в сфері боротьби з тероризмом.
Згідно з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 14 квітня 2022 р. у справі № 308/9708/19, після початку війни в Україні з 2014 року суд України, розглядаючи справу, де відповідачем визначено Російську Федерацію, має право ігнорувати імунітет цієї країни та розглядати справи про відшкодування шкоди за позовом, поданим саме до цієї іноземної країни. Верховний Суд у вказаній справі зробив виключення із загального правила про судовий імунітет, посилаючись на застосування так званого "деліктного винятку" (tort exсeption), згідно з яким будь-який спір, що виник на території України у громадянина України, навіть з іноземною країною, може бути розглянутий і вирішений судом України як належним та повноваженим судом.
Аналогічна правова позиція щодо судового імунітету держави визначена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 18 травня 2022 р. в справі № 428/11673/19, від 22 червня 2022 р. в справі № 311/498/20, від 12 жовтня 2022 р. в справі № 463/14365/21; постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 р. в справі № 990/80/22.
Таким чином, виходячи з вищевикладеного, у сукупності встановлених обставин, враховуючи, що цей спір стосується відшкодування шкоди, завданої суб`єкту господарювання, який створено за законодавством України, внаслідок повномасштабної військової агресії іноземна держава-відповідач не користується судовим імунітетом проти розгляду судами України таких судових справ.
Вирішуючи питання щодо застосування норм матеріального права у цьому спорі, суд виходить з такого.
Відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону України "Про міжнародне приватне право" права та обов`язки за зобов`язаннями, що виникають внаслідок завдання шкоди, визначаються правом держави, у якій мала місце дія або інша обставина, що стала підставою для вимоги про відшкодування шкоди.
Оскільки подія, яка стала підставою для вимог про відшкодування шкоди мала місце на території України, то застосовним матеріальним законом при розгляді цього спору є матеріальний закон України.
Одночасно, відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Згідно із статтею 10 ЦК України чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, є частиною національного цивільного законодавства України. Якщо у чинному міжнародному договорі України, укладеному у встановленому законом порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом цивільного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України.
Аналогічна за змістом норма викладена у статті 19 Закону України "Про міжнародні договори України".
Відповідно до статті 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно із статтями 1, 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Статтею 3 ГПК України встановлено, що судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором України встановлено інші правила судочинства, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору.
Таким чином, міжнародне право в Україні не потребує трансформації в національне право, а включається та автоматично діє у складі національного або внутрішнього законодавства. Акт ратифікації міжнародного договору Україною інкорпорує його до національного права; звичаєве міжнародне право так само розглядається як частина національного права.
Отже, до спірних правовідносин підлягає застосуванню матеріальний закон України, включно з відповідними положеннями міжнародних договорів, як частиною системи національного законодавства України.
Згідно ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння завдавача шкоди (цивільне правопорушення).
Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.
Згідно із ст. 22 ЦК України під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшення майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов`язкова умова, але й міра відповідальності, оскільки за загальним правилом зазначеної статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі. Мова йде про реальну шкоду та упущену вигоду.
Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особа та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.
Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Відсутність у діях особи умислу або необережності звільняє її від відповідальності, крім випадків, коли за нормами ЦК України відповідальність настає незалежно від вини.
У силу положень національного законодавства України та міжнародних договорів як частини українського національного законодавства дії відповідача за своєю суттю є актом збройної агресії по відношенню до України. Тому будь-які дії відповідача з метою реалізації такої агресії є протиправними, у тому числі протиправним є викрадення майна позивача, здійснене в рамках реалізації акту агресії відповідачем.
Згідно з пунктами 1,3 Гаазької Конвенції про закони і звичаї війни на суходолі 1907 року (набрала чинності для України 24 серпня 1991 р.) договірні держави видають своїм сухопутним військам накази, які відповідають Положенню про закони і звичаї війни на суходолі. Воююча сторона, яка порушує норми зазначеного Положення, відшкодовує збитки, якщо для цього є підстави. Воююча сторона, яка порушує норми зазначеного Положення, є відповідальною за всі дії, вчинені особами, які входять до складу її збройних сил.
Доказів відшкодування відповідачем позивачу завданої шкоди суду не надано.
За таких обставин з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1698585 грн. шкоди.
У зв`язку із задоволенням позову за рахунок відповідача також підлягають відшкодуванню витрати позивача, пов`язані із залученням експерта та проведенням експертизи, необхідної для розгляду даної справи у розмірі 34413,12 грн.
Питання відшкодування витрат по оплаті правової допомоги адвоката підлягає вирішенню в порядку ч. 8 ст. 129 ГПК України.
Оскільки позивач на підставі п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору, то такий судовий збір відповідно до ч. 2 ст. 129 ГПК України стягується з відповідача в дохід державного бюджету.
Керуючись ст.ст. 86, 129, 232, 233, 236-241 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Транссервис Групп ЛТД" м. Херсона задовольнити.
Стягнути з Російської Федерації на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Транссервис Групп ЛТД" (73003, м. Херсон, вул. Богородицька, 17, офіс 122, код 36837946) 1698585 грн. шкоди, 34413,12 грн. витрат по оплаті експертизи.
Стягнути з Російської Федерації у доход Державного бюджету України 25478,78 грн. судового збору.
Рішення набирає законної сили та підлягає оскарженню у строк і порядку, визначені ст. 241 та розділом ІV ГПК України.

Повне судове рішення складене 14 квітня 2026 р.

Суддя господарського суду міста Києва П.І.Паламар