ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 608/179/25	Головуючий у 1-й інстанції Запорожець Л. М. 	
Провадження № 22-ц/817/109/26 	Доповідач - Хома М.В.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючої - Хома М.В. 
суддів -  Гірський Б. О., Костів О. З., 
секретар - Хоміцька С.О. 
з участю представника ОСОБА_1 - адвоката Онищук М.Б.  

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 3 листопада 2025 року, ухвалене суддею Запорожець Л.М. у справі №608/179/25 за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Чортківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Чортківському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про встановлення факту, що має юридичне значення, 

ВСТАНОВИВ:

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою, в якій просила встановити факт батьківства ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Заяву обґрунтовано тим, що у 2013 році ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували у довготривалих стосунках, які призвели до того, що у них ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_5 .
Шлюб між ними не було оформлено, а відомості про батька до Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження ОСОБА_5 внесено відповідно до частини першої статті 135 Сімейного Кодексу України.
Факт батьківства ОСОБА_4 не встановлювався.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 загинув в районі села Павлівка Донецької області, внаслідок мінно-вибухової травми, як військовослужбовець ЗСУ, а зокрема, стрілець - санітар єгерського батальйону НОМЕР_1 окремої єгерської бригади імені Олекси Довбуша.
Встановлення батьківства необхідно ОСОБА_5 для призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, що у випадку встановлення батьківства буде безспірним. 
Рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 3 листопада 2025 року заяву задоволено. 
Встановлено факт батьківства, а саме, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянин України, який помер (загинув) ІНФОРМАЦІЯ_1 , є батьком дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матір`ю якого є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
В апеляційній скарзі ГУ ПФУ в Тернопільській області просить рішення суду першої інстанції скасувати. Вказує, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, без належного врахування характеру спірних правовідносин, оскільки справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у порядку окремого провадження лише за відсутності спору про право. Водночас, у даному випадку встановлення факту батьківства безпосередньо пов`язане з виникненням у заявника права на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, а відтак фактично спрямоване на вирішення питання щодо набуття права на відповідну соціальну виплату. Встановлення факту батьківства необхідне заявниці для подальшого звернення до органів Пенсійного фонду України з метою призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, що свідчить про наявність спору про право.
Відзиву на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Протокольною ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 9 лютого 2026 року у якості заінтересованих осіб до справи залучено батьків ОСОБА_4 - ОСОБА_2 та ОСОБА_6 . 
Будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, представник ГУ ПФУ в Тернопільській області, а також ОСОБА_2., ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилися, що відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи. 
Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Онищук М.Б., яка проти задоволення апеляційної скарги заперечила, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Обставини справи. 
ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_5 , батьками якого записані ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , що підтверджується Свідоцтвом про народження від 22 квітня 2014 року серії НОМЕР_2 .
Відомості про батька були внесені відповідно до ч.1 ст.135 СК України, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №00048597513 від 7 січня 2025 року.
9 січня 2020 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 зареєстровано шлюб, після реєстрації якого прізвище дружини - " ОСОБА_10 ".
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що підтверджується Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть 00049600791 від 20 лютого 2025 року.
Як вбачається з листа ДСУ "Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи" МОЗ України №4418 від 11.10.2024 року, 22.04.2023 року у морзі Кам"янського районного відділення КЗ "Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи" ДОР на підставі постанови про призначення судово-медичної експертизи старшого слідчого СВ Волноваського РВП ГУНП в Донецькій області капітана поліції Анни Шрамко від 21.04.2023 року проведена судово-медична експертиза тіла військовослужбовця ОСОБА_4 , 1990 року народження. При проведенні судово-медичної експертизи вилучений біологічний матеріал (кров та нігтьова пластинка) загиблого ОСОБА_4 , який зберігається в архіві біологічного матеріалу відділення судово-медичної лабораторії КЗ "Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи" ДОР та може бути використаний для проведення молекулярно-генетичної експертизи по встановленню факту батьківства. 
Згідно висновку експерта № 335 - МГ від 22 вересня 2025 року - 06 жовтня 2025 року посмертної судової молекулярно-генетичної експертизи ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , може бути біологічним батьком дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , народженого громадянкою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Вірогідність того, що ОСОБА_4 дійсно є біологічним батьком дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв`язків, за результатами даної експертизи складає не менше 99,9999%.
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: 1) обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; 1-1) обмеження фізичної особи у відвідуванні гральних закладів та участі в азартних іграх; 2) надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; 3) визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; 4) усиновлення; 5) встановлення фактів, що мають юридичне значення; 6) відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника та векселі; 7) передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; 8) визнання спадщини відумерлою; 9) надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; 10) примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; 11) розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб.
Частинами першою та другою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за умов, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.
Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.
Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) та постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16 (провадження № 61-24660св18), від 5 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18 (провадження № 61-18230св19), від 3 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19 (провадження № 61-14667св20), від 16 червня 2021 року у справі № 643/6447/19 (провадження № 61-14968св20), на які посилається заявник у касаційній скарзі.
Відповідно до статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.
У статті 130 СК України передбачено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.
Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу.
При народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою (частина перша статті 135 СК України).
У постанові Верховного Суду від 9 квітня 2025 року у справі № 213/1448/24 (провадження № 61-12171св24), вказано, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір`ю дитини, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні.
Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства.
Такий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року у cправі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23)
Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам та дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для встановлення факту батьківства ОСОБА_4 щодо малолітнього ОСОБА_5 .
Як вбачається з матеріалів справи, відомості про батька дитини при її народженні були внесені відповідно до частини першої статті 135 СК України, у зв`язку з чим відповідно до статті 130 СК України факт батьківства чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини та помер, може бути встановлений за рішенням суду.
Крім того, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 , а відповідно до висновку експерта № 335-МГ від 22 вересня 2025 року - 06 жовтня 2025 року за результатами посмертної судової молекулярно-генетичної експертизи вірогідність того, що він є біологічним батьком ОСОБА_5 , становить не менше 99,9999 %. Зазначений доказ є належним та допустимим і обґрунтовано був покладений судом першої інстанції в основу ухваленого рішення.
Інших доказів, які б спростовували встановлені судом обставини або свідчили про відсутність батьківства ОСОБА_4 щодо дитини, матеріали справи не містять.
Доводи апеляційної скарги про те, що встановлення факту батьківства у даній справі пов`язане з подальшим зверненням заявника до органів Пенсійного фонду України для призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, а відтак свідчить про наявність спору про право, колегія суддів вважає безпідставними.
Сам по собі намір заявника використати встановлений судом юридичний факт для подальшої реалізації свого права не свідчить про наявність спору про право у розумінні цивільного процесуального законодавства. У даній справі предметом судового розгляду є виключно встановлення юридичного факту батьківства, а не вирішення питання щодо призначення пенсії чи іншої соціальної виплати.
Питання про наявність або відсутність у заявника права на відповідні соціальні виплати вирішується компетентними органами у порядку, визначеному законодавством, і не є предметом розгляду у даній справі.
Отже, встановлення судом факту батьківства у цьому випадку є лише юридичною передумовою для можливості реалізації відповідних прав дитини та саме по собі не свідчить про наявність спору про право.
З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення заяви, а доводи апеляційної скарги не спростовують законності та обґрунтованості ухваленого рішення.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Рішення суду є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування з мотивів, викладених у апеляційній скарзі колегія суддів не вбачає.
На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 141, 367, 375, 382-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області - залишити без задоволення.
Рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 3 листопада 2025 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 16 березня 2026 року.

Головуюча         Хома М.В.

Судді          Гірський Б.О.

Костів О.З.