ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

04 березня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/15869/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач), суддів: Баранник Н.П., Щербака А.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційні скарги ОСОБА_1 , Військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2025 року (суддя 1-ї інстанції Луніна О.С.) в адміністративній справі №160/15869/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:
29.05.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (правонаступник ВЧ НОМЕР_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , з урахуванням уточнень, в якому просить:
-визнати протиправним та скасувати Наказ №42 від 16.01.2025, виданий командуванням Військової частини НОМЕР_2 ;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 відновити виплату грошового забезпечення з 01.01.2025 р. та вилучити з особової справи запис про самовільне залишення частини;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 оновити облікові відомості позивача щодо встановлення інвалідності, направити військовій частині офіційне повідомлення про медичні обставини, надалі забезпечити належну координацію з частиною.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що про факт проведення службового розслідування позивач не був обізнаним з огляду на те, що його не ознайомлено з наказом про визнання позивача таким, що самовільно залишив територію військової частини НОМЕР_2 , призупинення виплати грошового забезпечення та внесення відповідного запису до особової справи військовослужбовця.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано Наказ №42 від 16.01.2025, виданий командуванням Військової частини НОМЕР_2 .
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. 
Позивачем та відповідачем- Військовою частиною НОМЕР_1 (правонаступник ВЧ НОМЕР_2 , а.с. 80) на вказане рішення суду подані апеляційні скарги.
Позивач в апеляційній скарзі зазначає про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог та прийняти нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.
Апеляційна скарга позивача обґрунтована тим, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав протиправним наказ командира військової частини за результатами службового розслідування щодо факту самовільного залишення військової частини, оскільки під час його проведення були допущені істотні порушення вимог Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України №608 від 21.11.2017. Водночас скаржник вважає, що суд безпідставно виходив із наявності факту самовільного залишення військової частини, пославшись на саме відкриття кримінального провадження, тоді як обвинувального вироку у такому провадженні немає. Позивач зазначає, що у спірний період він перебував на стаціонарному лікуванні з 16.12.2024 по 03.01.2025, що підтверджується медичними документами. Крім того, на думку позивача, визнавши спірний наказ протиправним, суд першої інстанції безпідставно не зобов`язав відповідача відновити виплату грошового забезпечення та внести відповідні зміни до особової справи, чим фактично не усунув наслідки прийняття такого наказу. Також скаржник не погоджується з висновком суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог до ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначаючи, що у матеріалах справи наявні документи, які підтверджують встановлення йому інвалідності та відповідні обставини проходження військової служби. На його думку, суд безпідставно поклав на нього обов`язок повторного звернення до зазначеного органу з відповідними документами. Окремо позивач зазначає, що звертався до військової частини з рапортом про звільнення зі служби за станом здоров`я, однак у задоволенні такого рапорту йому було відмовлено.
Відповідач- Військова частина НОМЕР_3 в апеляційній скарзі також зазначає про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
В своїй апеляційній скарзі відповідач вказав, що не погоджується з висновками суду першої інстанції про протиправність наказу за результатами службового розслідування. Скаржник зазначає, що позивач не був ознайомлений з матеріалами службового розслідування та не надав пояснень з тієї причини, що на час його проведення до військової частини не повернувся, у зв`язку з чим відібрати у нього пояснення не було можливим, про що зазначено в акті службового розслідування. Скаржник також вважає безпідставними висновки суду про порушення процедури проведення службового розслідування, оскільки, на його думку, самі по собі процедурні недоліки не можуть бути єдиною підставою для скасування спірного наказу, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 28.02.2020 у справі №826/16420/18. Крім того, скаржник зазначає, що позивач не надав належних доказів, які б спростовували встановлені службовим розслідуванням обставини. На думку відповідача-1, суд першої інстанції безпідставно поклав в основу рішення медичну характеристику №619 від 25.02.2025 щодо перебування позивача на лікуванні у період з 16.12.2024 по 03.01.2025, оскільки зазначені відомості, за твердженням скаржника, були внесені до неї помилково та виправлені в оновленій медичній характеристиці. З огляду на викладене відповідач-1 вважає, що рішення суду першої інстанції про визнання протиправним та скасування наказу №42 від 16.01.2025 є незаконним та підлягає скасуванню
Учасники справи правом подання відзивів на апеляційні скарги не скористались.
В силу пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів доходить до наступного висновку.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно з відомостями з військового квитка серії НОМЕР_4 , виданого на ім`я ОСОБА_1 , позивач на підставі Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію», призваний на військову службу та з 13.03.2022 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 (правонаступник- військова частина НОМЕР_1 ).
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №46 від 13.03.2022 року старший сержант ОСОБА_1 був прийнятий за мобілізаційною потребою - старшим стрільцем 2 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 . 13 березня 2022 року останній справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою. 
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №173 від 14.06.2024 року старший сержант ОСОБА_1 був призначений на посаду стрільця 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 . 14.06.2024 року справи та посаду стрільця 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою. 
15.12.2024 позивачем було подано рапорт «за командою», щодо направлення його на стаціонарне лікування до психіатра, який підписаний ТВО начальника медичної служби старшим сержантом ОСОБА_2 , однак не завізований командиром 1 стрілецької роти капітаном ОСОБА_3 
16.12.2024 виписано Направлення на стаціонарне лікування (діагноз: ПТСР. Органічний розлад особистості. Виражений психоорганічний синдром, декомпенсація), однак направлення не зареєстроване. 
Як вбачається з медичної характеристики військовослужбовця №619 від 25.02.2025 року, виданої начальником медичної служби військової частини НОМЕР_2 , позивач неодноразово звертався до медичної служби військової частини НОМЕР_2 та проходив лікування, а саме:
«-у період 30.01.2024 по 02.02.2024 проходив лікування в пункті психологічної підтримки ВЧ НОМЕР_1 з діагнозом: Розлади адаптації та поведінки. 
22.11.2023 пройшов ВЖ у КНП КМР МЛШМД з приводу психічних захворювань 
у період 08.02.2024 по 22.02.2024 проходив лікування у психіатричному відділені ВЧ НОМЕР_5 з діагнозом: Розлади адаптації та поведінки 
22.05.2024 пройшов ВЖ у КНП КМР МЛШМД з приводу психічних захворювань. 
10.06.2024 був на консультації психіатра у ВЧ НОМЕР_5 
У період з 24.08.2024 по 20.09.2024 проходив лікування в психіатричному відділені КНП КМР «МЛ №1» з діагнозом: ПТСР. Органічні розлади особистості. Розлади адаптації та поведінки. 
У період з 21.09.2024 по 05.10.2024 проходив лікування в психіатричному відділені КНП КМР «МЛ №1» з діагнозом: ПТСР. Органічні розлади особистості. Розлади адаптації та поведінки. 
У період з 16.12.2024 по 03.01.2025 проходив лікування в психіатричному відділені КП ДБКЛПД ДОР з діагнозом: ПТСР. Органічні розлади особистості. Розлади адаптації та поведінки».
Згідно Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 12.02.2025 року № 152/25/335/ВТ, позивачу встановлено третю групу інвалідності, причина - поранення, контузія, отримані під час проходження військової служби. 
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №2 від 01.01.2025 року старшого сержанта ОСОБА_1 , було виключено з усіх видів забезпечення у зв`язку з самовільним залишенням військової частини НОМЕР_2 . 
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно господарської діяльності) №3 від 01.01.2025 року було призначено службове розслідування по факту самовільного залишення військової частини позивачем. 
По результатам проведеного службового розслідування було складено відповідний акт, у п. 3 якого зазначено наступне: 
« 01.01.2025 року під час ранкової перевірки особового складу 1 стрілецької роти яку проводив командир роти капітан ОСОБА_4 було виявлено відсутність кулеметника 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти старшого сержанта ОСОБА_1 у розташуванні підрозділу, на що одразу був складений відповідний рапорт. 
Особиста зброя та 4 магазини до неї перебувають на КСП 1 стрілецької роти. 
Стало відомо, що приблизно о 09.00 ранку 01.01.2025 року старший сержант ОСОБА_1 , не ховаючись від військовослужбовців з якими перебував в одному приміщені, зібрав свої речі та документи у сумки та покинув розташування свого підрозділу. Останній пояснив свій вчинок тим, що морально-психологічно втомився та більше немає бажання служити у ЗСУ. Відповідні пояснення свідків додані до матеріалів службового розслідування. 
Пізніше у той же день командир 1 стрілецької роти капітан ОСОБА_5 у розмові по телефону з старшим сержантом ОСОБА_1 пояснюючи наслідки кримінальної відповідальності за скоєння самовільного залишення військової частини дізнався, що наміру повертатись до військової частини з його слів поки не має, про наслідки кримінальної відповідальності розуміє. Пояснює скоєне правопорушення морально-психологічною втомою.»
На підставі акта службового розслідування командир військової частини НОМЕР_2 видав наказ (з адміністративно-господарської діяльності) №42 від 16 січня 2025 року "По результатам службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини старшим сержантом ОСОБА_1 ", у якому зокрема зазначено: 
« 1. Службове розслідування вважати закінченим. 
2. Керуючись ч.4 ст. 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України капітану ОСОБА_6 направити повідомлення та матеріали службового розслідування до органу досудового розслідування про виявлений факт, що містить ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.408 Карного кодексу України. 
3. Начальнику фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_2 : 
3.1 У відповідності до пункту 5 розділу XVI «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, не виплачувати премію старшому сержанту ОСОБА_1 за січень місяць 2025 року в повному обсязі. 
3.2 У відповідності до абзацу 2 пункту 15 розділу XXXIV «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, не виплачувати додаткову винагороду старшому сержанту ОСОБА_1 за січень місяць 2025 року.
4. Заступнику командира батальйону з психологічної підтримки персоналу капітану ОСОБА_6 провести з особовим складом військової частини НОМЕР_2 додаткове заняття, на якому довести положення Статуту внутрішньої служби, Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та положень ст. 408 КК України: "Дизертирство, тобто самовільне залишення військової частини або місця служби з метою ухилитися від військової служби, а також нез`явлення з тією самою метою на службу у разі призначення, переведення, з відрядження, відпустки або з лікувального закладу". 
5. За порушення вимог ст. ст. 11, 16, Розділу І Статуту- внутрішньої, служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України,- при повернені до військової частини НОМЕР_2 старшому сержанту ОСОБА_1 за порушення правил поведінки військовослужбовця, притягнути до дисциплінарної відповідальності та накласти дисциплінарне стягнення «СУВОРА ДОГАНА». 
6. Наказ довести до осіб в частині, що їх стосується . 
7. Контроль за виконанням наказу покласти на начальника штабу - заступника командира військової частини НОМЕР_2 майора ОСОБА_7 .»
На виконання вказаного наказу до правоохоронних органів було направлено відповідне повідомлення про вчинення кримінального правопорушення (в порядку ст.214 КПК України) за ознаками складу злочину передбаченого ч.4 ст.408 КК України «Дезертирство». 
З 12.03.2025 року відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно господарської діяльності) №87 від 14.03.2025 року позивач був звільнений з займаної посади, зарахований у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 та продовжив утримуватися в списках військової частини НОМЕР_2 . 
12.04.2025 на підставі повідомлення військової частини НОМЕР_2 , уповноваженою особою першого слідчого відділу (з дислокацією у АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 ) ТУ ДБР у АДРЕСА_1 розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №62025080100002557, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, вчиненого військовослужбовцем ОСОБА_1 . Досудове розслідування у кримінальному провадженні доручено групі слідчих першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) ТУ ДБР у м. Мелітополі. Старшим групи слідчих призначено слідчого Оніщенка А.С.
Не погоджуючись з наказом, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив із того, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання протиправним та скасування наказу №42 від 16.01.2025, виданого командуванням Військової частини НОМЕР_2 , оскільки його було прийнято без урахування всіх обставин, що мають значення для справи, та із зазначенням недостовірних відомостей. На думку суду, такі обставини зумовлюють необхідність повторного проведення службового розслідування за фактом самовільного залишення позивачем військової частини з 03.01.2025.
Переглядаючи судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів суду апеляційної інстанції та не вбачає підстав для скасування такого рішення з огляду на наступне.
Спірними у справі є наказ військової частини прийнятий за результатами проведеного службового розслідування.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються законами України, положеннями про проходження військової служби відповідними категоріями військовослужбовців, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами, зокрема Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-ХІV (далі - Статут внутрішньої служби).
Відповідно до статті 11 Статуту внутрішньої служби необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців, зокрема, обов`язок свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.
В силу статті 16 Статуту внутрішньої служби кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Положеннями ст.ст. 26, 27 Статуту визначено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення злочину військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.
Притягнення військовослужбовців Збройних Сил України до дисциплінарної відповідальності за невиконання (неналежного виконання) своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку регулюються Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, який затверджено Законом України “Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України” від 24.03.1999 № 551-XIV (далі – Закон № 551-XIV).
Відповідно до вимог п.п. 1, 2 Закону № 551-XIV військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.
Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Статтею 4 Закону № 551-XIV, передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Положеннями статті 45 Закону № 551-XIV встановлено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Відповідно до статті 83 Закону № 551-XIV, на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
За правилами статті 84 Закону № 551-XIV прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Відповідно до приписів статті 85 Закону № 551-XIV, службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.
Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.
Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.
Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, а також військовозобов`язаних та резервістів визначено затвердженим наказом Міністерства оборони України №608 від 21.11.2017 року Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України (далі Порядок № 608).
Згідно з пунктом 1 Розділу ІІ Порядку №608 службове розслідування може призначатися у разі невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду.
Як передбачено пунктом 1 Розділу VII Порядку №608 з метою перевірки інформації про факт правопорушення, з`ясування наявності підстав для призначення службового розслідування, обставин порушення виконавської дисципліни, а також якщо особу правопорушника не встановлено, але виявлено факт правопорушення, проводиться службова перевірка.
За приписами пункту 2 Розділу VII Порядку №608 під час службової перевірки встановлюються: особа, яка вчинила дисциплінарне правопорушення або порушення виконавської дисципліни; обставини (час, місце, спосіб, наслідки тощо) правопорушення або порушення виконавської дисципліни; не виконані або неналежно виконані військовослужбовцем розпорядження, доручення, вказівки начальників, службові обов`язки; наявність чи відсутність події, з приводу якої призначалась перевірка.
Отже, підставою для прийняття рішення про призначення службового розслідування є виявлення підтверджених результатами службової перевірки або явних та очевидних ознак неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків поєднане із фактом смерті людини або із фактом загрози життю та здоров`ю людини, або із фактом існування матеріальної (моральної) шкоди.
За змістом пункту 3 Розділу ІІ Порядку №608 службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).
Відповідно до пункту 1 Розділу V Порядку №608 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.
Згідно з пунктом 1 Розділу V Порядку №608 в описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.
Пунктом 1 розділу VI Порядку №608 визначено, що за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу. Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.
Як свідчать встановлені обставини справи, проведеним ВЧ НОМЕР_2 службовим розслідуванням встановлено, що стрілець 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 старший сержант ОСОБА_1 самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_2 01.01.2025 року та був відсутній на місці служби без поважних причин у період з 01.01.2025.
Як наслідок, наказом командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) №42 від 16 січня 2025 року "По результатам службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини старшим сержантом ОСОБА_1 ", було застосовано до позивача дисциплінарне стягнення – сувора догада, та наказано нездіснювати виплати премії та додаткової винаггороди.
Проте матеріалами справи підтверджено знаходження позивача на лікуванні у період з 16.12.2024 по 03.01.2025 в психіатричному відділені КП ДБКЛПД ДОР з діагнозом: ПТСР. Органічні розлади особистості. Розлади адаптації та поведінки.
Медична характеристика оформлена ВЧ НОМЕР_2 , тобто частиною, що здійснювала проведення службового розслідування. Доказів на підтвердження доводів скаржника зазначених в апеляційній скарзі, що позивач не перебував на лікуванні, матеріали справи не містять.
Крім того, згідно повідомлення Державного бюро розслідувань від 12.04.2025 інформацію про відкриття кримінального провадження №62025080100002557 щодо позивача внесено тільки 12.04.2025 о 15:49:12 годині та зазначено датою самовільного залишення військової частини НОМЕР_2 -03.01.2025 року, що дійсно свідчить про необ`єктивність проведення службового розслідування та зазначення недостовірної інформації посадовими особами військової частини НОМЕР_2 .
Отже, є привальними висновки суду першої інстанції, що факт самовільного залишення позивачем 01.01.2025 військової частини НОМЕР_2 , як зазначене у акті службового розслідування, не підтверджений як матеріалами службового розслідування так і поданими доказами. Тобто, докази про те, коли позивач самовільно залишив військову частину, не узгоджуються між собою.
Відтак, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, що наказ військової частини НОМЕР_2 від 16.01.2025 №42, яким застосовано до позивача дисциплінарне стягнення за самовільне залишення військової частини позивачем, прийнятий необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для його прийняття, а отже такий наказ є протиправним та підлягає скасуванню.
Цих висновків суду доводи апеляційної скарги ВЧ НОМЕР_1 не спростовують.
Щодо доводів апеляційної скарги позивача стосовно незгоди з рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог, колегія суддів зазначає наступне.
Так судом першої інстанції встановлено те, що не спростовуються повністю наявність факту залишення позивачем ВЧ НОМЕР_2 . Позивачем ці обставини не спростовуються, рішення суду в цій частині не оскаржується. Відтак підстави для зобов`язання відповідача здійснити нарахування грошового забезпечення та додаткової винагороди відсутні.
Щодо позовних вимог в частині зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_3 оновити облікові відомості позивача щодо встановлення інвалідності, направити військовій частині офіційне повідомлення про медичні обставини, надалі забезпечити належну координацію з частиною, то суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позову в цій частині.
Так позивач не оскаржує у цій справі дії чи бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_4 . Саме оскарження дії/бездіяльності передбачає доведення, що орган діяв не на підставі, не у межах повноважень чи не у спосіб, передбачені законодавством.
Отже при відсутності протиправності дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, відсутні правові підстави для зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.
З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.
Зважаючи на те, що доводи апеляційних скарг висновки суду першої інстанції не спростовують, підстави для скасування оскарженого рішення суду відсутні.
З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відсутні підстави для скасування рішення.
Розподіл судових витрат не здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України.
Керуючись ст.ст. 315, ст. 316, ст.ст. 321, 322 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:
Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2025 року в адміністративній справі №160/15869/25– залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш 

суддя Н.П. Баранник 

суддя А.А. Щербак