ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
Єдиний унікальний номер справи: 766/1538/21    Головуючий в І інстанції: Скрипник Л.А.
Номер провадження: 22-ц/819/337/26    Доповідач: Базіль Л.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2026 року       місто Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої судді (суддя - доповідач)  Базіль Л.В.,
суддів:      Бездрабко В.О., Приходько Л.А.,
секретар      Середюк О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником, адвокатом Устюжиною Тетяною Юріївною на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 13 січня 2025 року, ухвалене у складі судді Скрипніка Л.А., повний текст рішення складено 18 грудня 2025 року у справі №766/1538/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики та інфляційних витрат

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У січні 2021 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу.
Позов мотивував тим, що 18.10.2017 року між ним, ОСОБА_2 (позикодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) укладено договір позики, за яким відповідач отримав позику у розмірі 93 500 (дев`яносто три тисячі п`ятсот) доларів США та зобов`язався своєчасно й в повному обсязі повернути надану йому позику в строк до 31.01.2018 року. Факт отримання зазначених грошових коштів (суми позики) позичальником підтверджується підписами на договорі, самими умовами договору (п.2.3), за якими сума позики була передана до моменту підписання договору та розпискою від 18.10.2017 року, яка була власноруч заповнена й підписана позичальником, в якій також зазначалося, що позичальник зобов`язується повернути отриману грошову суму в строк до 31.01.2018 року.
Оскільки відповідач свої зобов`язання не виконав та зазначену суму позики не повернув позивач просив суд з урахуванням 3% річних, нарахованих на суму боргу стягнути із ОСОБА_1 на свою користь загальну суму боргу у розмірі 2 868 682,05 грн (два мільйони вісімсот шістдесят вісім тисяч шістсот вісімдесят дві гривні 05 коп.), що складає еквівалент 101 907 доларів США, яка складається з основної суми боргу у розмірі 2632025,00 грн, що є еквівалентом 93500 доларів США та 3% річних у розмірі 236657,05 грн, що складає еквівалент 8407 доларів США та відшкодувати судові витрати пов`язані з розглядом справи.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 13 січня 2025 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики та інфляційних витрат задоволено. 
Суд вирішив:
Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 18 жовтня 2017 року в сумі 93500,00 (дев`яносто три тисячі п`ятсот) доларів США, що підлягає сплаті в гривнях за офіційним курсом НБУ встановленим для відповідної валюти на день платежу. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3% річних на заборгованість за договором позики від 18 жовтня 2017 року станом на 29.01.2021 року в сумі 8407,00 (вісім тисяч чотириста сім) доларів США, що підлягає сплаті в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу.
Згідно частини 10 статті 265 ЦПК України нарахування 3% річних на заборгованість за договором позики від 18 жовтня 2017 року здійснювати до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулює таке нарахування. 
Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені по справі та документально підтверджені судові витрати в сумі 11 350,00 грн судового збору.
Задовольняючи позовні вимоги про стягнення боргу за договором позики від 18 жовтня 2017 року з нарахуванням 3% річних на суму боргу, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості заявлених позовних вимог.
Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги
У апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якого діє представник за ордером, адвокат Устюжина Т.Ю. просить скасувати рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 13 січня 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені на оплату судового збору при подачі апеляційної скарги. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд помилково визнав доведеним факт одержання 93 500 доларів США на підставі розписки, яка не підтверджує ні суму, ні самого зобов`язання, ні особу боржника, оскільки висновок не відповідає змісту розписки та іншим матеріалам справи, подані позивачем документи не дають змоги без припущень встановити ні факт передачі саме 93 500 доларів США, ні час такої передачі, ні навіть належну ідентифікацію особи боржника. Розписка від 18.10.2017 року не містить чітких, однозначних і несуперечливих відомостей щодо суми грошових коштів, нібито отриманих відповідачем, що унеможливлює її використання як належного та допустимого доказу передачі коштів. Розписка не узгоджується з договором і не підтверджує передачу коштів за договором позики. Договір містить суму 93 500 доларів США, тоді як розписка такої суми однозначно не встановлює. При цьому: у договорі немає посилання на розписку; у розписці немає посилання на договір; розписка складена не власноруч та не у письмовій формі, а надрукована; у розписці не вказано місце її складання; розписка складена повністю на іноземній (російській) мові. За таких обставин на думку скаржника розписка не може підтверджувати передачу коштів за договором позики, на який посилається позивач. Вказує на виправлення дати складення договору позики.
Звертає увагу на те, що розписка не ідентифікує боржника: інше прізвище, різні підписи, недостовірні паспортні дані. У розписці вказано прізвище « ОСОБА_1 », а не ОСОБА_3 .
Вказує, що договір позики та розписка мають елементи російської мови, а позивач не забезпечив їх належного перекладу на державну мову, а тому суд позбавлений можливості достовірно встановити зміст поданих документів, у тому числі момент укладення договору та строк повернення коштів, а отже — оцінювати їх як належні та допустимі докази у розумінні процесуального закону.
Скаржник вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, відійшов від заявлених позовних вимог та дійшов помилкового висновку про стягнення 93 500 доларів США основного боргу; 8407 доларів США трьох процентів річних, які підлягають сплаті в гривнях за офіційним курсом НБУ на день платежу, тоді як позивач самостійно визначив спосіб захисту свого права, обравши стягнення грошових коштів у гривні з фіксацією валютного еквівалента станом на день подання позовної заяви.
Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу
ОСОБА_2 через свого представника за ордером, адвоката Шаповалова А.Р. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. Вирішити питання розподілу та відшкодування судових витрат пов`язаних з розглядом справи, які складаються з суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та інших витрат, що будуть документально підтверджені, шляхом покладення таких витрат на відповідача.
Наголошує на тому, що позивачем було надано суду всі необхідні докази, що підтверджують обставини на які він посилався як на підставу своїх вимог і які мали значення для правильного вирішення справи по суті, тоді як відповідачем не було належним чином спростовано презумпцію правомірності правочину чи доведено факт недійсності (неукладення) договору позики між сторонами.
Явка учасників справи в судове засідання апеляційного суду
Представники сторін по справі, адвокати Шаповалов А.Р. та Устюжина Т.Ю. приймаючи участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції з власних технічних засобів, надали пояснення кожен з них на підтримання своїх позицій у справі.
Не заперечували провести розгляд справи за відсутності позивача та відповідача, які достовірно обізнані про дату, час і місце розгляду справи.
Обставини справи
ОСОБА_2 надав суду копію договору про надання позики, укладеного 18 октября (мова документа) 2017 року між ним та ОСОБА_1 , за умовами якого ОСОБА_1 отримав позику в розмірі 93500 доларів США на безпроцентній основі з кінцевою датою повернення суми позики до 31 января (мова документа) 2018 року. За умовами договору позики, сума позики була передана позичальнику до моменту підписання цього договору. Договір підписаний сторонами.
Відповідно до розписки від 18.10.2017 року ОСОБА_1 (мовою документа) удостоверил, что 18 октября 2017 року он получил, непосредственно от ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , денежную суму в размере зазначено в числовому виразі 83500 та зазначено прописом - девяносто три тисячи пятьсот доларов США. Обязуюсь вишеуказаную суму вернуть в срок до 31 января 2018 года (а.с.18) 
Позиція апеляційного суду та мотиви, з яких виходить апеляційний суд
Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно із частинами першою, другою статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи (стаття 12 ЦПК України). Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. 
Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046,1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
Такі правові висновки про застосування статей 1046,1047ЦК України викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17.
Стаття 76 ЦПК України визнає доказами будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Ці дані встановлюються такими засобами, зокрема, як письмовими, речовими і електронними доказами (пункт 1 частини 2 ст.76 ЦПК України).
Стаття 77 ЦПК України визначає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Положення статті 78 ЦПК України визначає допустимість доказів, згідно якої суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази суду подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.5 ст.81 ЦПК України).
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.89 ЦПК України)
У цій справі, на підтвердження позовних вимог про наявність заборгованості у відповідача перед позивачем останнім надано договір позики від 18 жовтня 2017 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , за умовами якого ОСОБА_2 як позикодавець надав ОСОБА_1 , як позичальнику позику, тобто грошову суму, виражену в іноземній валюті, а саме в доларах США в розмірі 93500 (дев`яносто три тисячі п`ятсот), які отримані позичальником до підписання цього договору, з кінцевою датою повернення суми позики до 31.01.2018року.
Факт передачі коштів підтверджено розпискою від 18.10.2017 року.
На заперечення позовних вимог, відповідачем не надано суду доказів повернення грошових коштів за договором позики від 18.10.2017 року.
Також, стороною відповідача не було надано належних та допустимих доказів того, що відповідач не підписував вказаний правочин, розписку.
З огляду на викладене та виходячи з системного аналізу змісту наявних у матеріалах справи доказів, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем доведено, наявність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за договором позики від 18 жовтня 2017 року з нарахуванням 3% річних на підставі ст.625 ЦК України, як компенсації за прострочення виконання грошового зобов`язання.
Доводи апеляційної скарги про те, що наявна в матеріалах справи розписка не підтверджує конкретного розміру отриманих коштів через відсутність в її тексті чітких, однозначних і несуперечливих відомостей щодо суми грошових коштів, нібито отриманих відповідачем, колегія суддів відхиляє.
Так, із договору позики, сума боргу становить 93500 тисяч доларів США, і така ж сума зазначена боржником прописом у розписці, а тому враховуючи наявні докази в їх сукупності, суд дійшов правильного висновку про те, що сума грошового зобов`язання складає 93500, 00 доларів США. 
Посилання скаржника на виправлення, що має місце в році укладення договору позики, як на обставину, що виключає можливість доведеним факт передачі коштів у межах цього правочину, колегія суддів відхиляє та звертає увагу скаржника на те, що виправлення скріплено підписами сторін, доказів того, що таке виправлення мало місце після підписання договору позики сторонами, матеріали справи не містять, а тому підстав вважати, що договір укладено в іншому році, ніж то зазначено в договорі у суду не має. 
Сам по собі факт складення розписки на російській мові, яку обрали сторони договору позики, не впливає на правильність висновків суду, а тому не заслуговує на увагу.
Відтак, наявні у справі докази: договір про надання позики та боргова розписка є належними та допустими доказами існування між сторонами боргових зобов`язань на суму 93500,00 тисяч доларів.
Доказів повернення суми позики матеріали справи не містять.
Доводи відповідача щодо неправомірності висновку суду про стягнення суми боргу з перерахунком за курсом НБУ на день платежу, як такі, що не ґрунтуються на законі на увагу не заслуговують.
Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (частина друга статі 524 ЦК України). Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (частина друга статті 533 ЦК України).
Таким чином, при розгляді даної справи суд правильно встановив фактичні обставини справи, відповідні їм правовідносини, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права.
Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.
Повний текст постанови складено 20.03.2026 року.
Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд 

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником, адвокатом Устюжиною Тетяною Юріївною залишити без задоволення.
Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 13 січня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Головуюча       Л.В. Базіль

Судді:        В.О. Бездрабко

Л.А. Приходько