ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2026 року 	м. Полтава	Справа № 440/50/26	

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шевякова І.С., розглянув у спрощеному провадженні у формі письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної гвардії України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Позовні вимоги:
- визнати протиправною та скасувати рішення Головного управління Національної гвардії України, оформленого листом від 01.09.2025 за вхід.№27/13/3/04-29717-2025 про повернення документів на доопрацювання з приводу призначення і виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку із загибеллю батька військовослужбовця головного сержанта в/ч НОМЕР_1 НГУ ОСОБА_2 під час захисту Батьківщини, визначеної Законом України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20.12.1991 №2011-XII та відповідно до п.2 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям”;
- зобов`язати Головне управління Національної гвардії України призначити і виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із загибеллю батька військовослужбовця головного сержанта в/ч НОМЕР_1 НГУ ОСОБА_2 під час захисту Батьківщини, визначену Законом України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20.12.1991 №2011-XII та відповідно до п.2 постанови Кабінету Міністрів України№168 від 28.02.202 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям”.
Під час розгляду справи суд
В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної гвардії України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 12.01.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Відмовлено в залученні третьої особи. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Аргументи сторін
В обґрунтування вимог позивач зазначав, що у зв?язку із загибеллю ІНФОРМАЦІЯ_1 батька Позивача - військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України головного сержанта ОСОБА_2 , він має право на отримання одноразової грошової допомоги у відповідності до нової редакції ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII і п.2 Постанови КМУ від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового та начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану".  Відповідач - Головне управління Національної гвардії України, прийняв рішення, яке оформлене листом від 01.09.2025 №27/13/3/04-29717-2025, яким заяву було залишено без виконання, а документи Позивача були повернуті до В/ч НОМЕР_1 Національної гвардії України (третьої особи) на доопрацювання, про що письмово третя особа проінформувала Позивача. Підставою повернення на доопрацювання зазначено, що в документах відсутні відповідні рішення суду або нотаріального посвідченого правочину, що підтверджують факт перебування повнолітнього сина – ОСОБА_1 та доньки – ОСОБА_3 на утримані загиблого ОСОБА_2 .
Звертаючись з позовом, ОСОБА_1 в обґрунтування своїх вимог зазначав, що на момент звернення із заявою про отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю батька вже діяла редакція статті 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", яка передбачала право повнолітніх дітей на отримання такої допомоги.
15.01.2026 до суду надійшов відзив. Головне управління НГУ повністю заперечувало проти позову. В обґрунтування зазначало, що відповідно до статті 16-1 Закону в редакції на дату загибелі головного сержанта ОСОБА_2 04.12.2024 у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у пункті 4 цієї статті. До переліку відносяться діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав; утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб").
Згідно статті 6 Сімейного кодексу України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Згідно довідки про склад сім`ї від 30.06.2025 №1624, відповідно до розділу «сімейний стан» особової справи зазначено, що син: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 – повнолітній, тому не відноситься до осіб, які мають право на виплату одноразової грошової допомоги.
Відповідач просив суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог до Головного управління НГУ у справі в повному обсязі.
19.01.2026 до суду було подано відповідь на відзив. В заяві позивач зазначав, що відповідач в відзиві вказував підставою для відмови у виплаті одноразової грошової допомоги позивачу досягнення ним повноліття, посилаючись на ст.16-1 Закону України №2011-XII від 20.12.1991 і ст.6 Сімейного кодексу, що є хибним і помилковим. Відповідач не враховує нове правове регулювання визначеного законом права на отримання одноразової грошової допомоги у відповідності до ст.16-1 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII (у редакції Закону України від 09.12.2023 №3515-IX; набрав чинності-29.03.2024), яким встановлено, що діти загиблого військовослужбовця, незалежно від досягнення чи недосягнення ним повноліття, мають право на отримання такої допомоги. Тому у Відповідача були відсутні правові підстави для повернення на доопрацювання документів Позивачу щодо призначенні одноразової грошової виплати, а отже рішення про повернення документів на опрацювання, оформлене листом від 01.09.2025 №27/13/3/04-29717-2025, є незаконним і таким, що підлягає скасуванню.

Обставини справи, встановлені судом
Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (Позивач) у справі - є сином загиблого ОСОБА_2 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 15.12.2006р., виданого Крюківським відділом реєстрації актів Цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області. 
На момент загибелі батька Позивачу виповнилося 34 років, тобто він є повнолітньою дитиною загиблого військовослужбовця і членом сім?ї загиблого військовослужбовця, що зазначено в Акті спец. розслідування НВ від 16.12.2024.
ІНФОРМАЦІЯ_4 старший сержант ОСОБА_2 загинув під час захисту Батьківщини від збройної агресії російської федерації проти України в період дії воєнного стану. Згідно із довідкою №449 від 17.04.2025 р., виданою В/ч НОМЕР_1 НГУ, загиблий головний сержант ОСОБА_2 брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв?язку з військовою агресією російської федерації України, перебуваючи між н.п. Урожайне і н.п. Благодатне Волноваського району Донецької області. Факт смерті підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 09.12.2024р., виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
Для реалізації свого права на отримання одноразової грошової допомоги ( надалі також - ОГД) Позивач звернувся до Відповідача (Головне управління Національної гвардії України) через третю особу без самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача: Військову частину НОМЕР_1 Національної Гвардії України зі заявою від 23.04.2025, вхідний № 1/2030-2025 від 17.06.2025 про виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постановою КМУ від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану".
01.09.2025 року листом № 27/13/3/04-29717-2025 від Головного Управління Національної Гвардії України документи були повернуті на доопрацювання до В/ НОМЕР_4 НГУ. В обґрунтування повернення документів на доопрацювання вказано, що в наданій заяві та доданих до неї документах відсутні підтвердження щодо отримання позивачем, як утриманцем, пенсії у зв?язку з втратою годувальника - головного сержанта ОСОБА_2 , призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-XII, або рішення суду, що підтверджуватиме факт перебування позивача на утриманні загиблого. Тому документи щодо можливості призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю головного сержанта ОСОБА_2 подані не в повному обсязі , та з метою недопущення втрат бюджетних коштів, заяву було залишено без виконання з можливістю доопрацювання після надходження документів, що підтверджують до норм Закону України. 
Не погодившись з вищезазначеним рішенням, 05.01.2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Норми права, які підлягають правозастосуванню
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232-ХІІ).
Відповідно до частини першої статті 40 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу", гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України "Про Збройні Сили України", «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» , « Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами.
Згідно статті 41 Закону «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІ виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII. 
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Згідно з частиною першою статті 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII дія цього Закону поширюється на:
- військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей;
- військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти;
- військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей.
Статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-ХІІ регламентовано питання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.
Частиною першою статті 16 Закону України від 20.12.1991 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Перелік осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, визначено у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII.
Відповідно до частин першої, другої статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII у випадках, зазначених у пунктах 1-3 частини другої статті 16 Закону №2011-XII, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.
Відповідно до частини дев`ятої статті 16-3 Закону України від 20.12.1991 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-ХІІ порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64 "Про введення воєнного стану в Україні" та № 69 "Про загальну мобілізацію" Кабінет Міністрів України 28 лютого 2022 року прийняв постанову №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану".
Абзацами 1-4, 6 п.2 Постанови КМУ про «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» №168 установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пунктах 1-1-2 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", крім громадян російської федерації або республіки білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.
Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. 
Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пунктах 1-1-2 постанови КМУ про «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» №168.

Висновки щодо правозастосування.
Матеріалами справи підтверджено, що 04 грудня 2024 року старший сержант ОСОБА_2 (батько позивача) загинув під час захисту Батьківщини від збройної агресії російської федерації проти України в період дії воєнного стану.
Згідно із довідкою №449 від 17.04.2025р., виданою В/ч НОМЕР_1 НГУ, загиблий головний сержант ОСОБА_2 брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв?язку з військовою агресією російської федерації України, перебуваючи між н.п. Урожайне і н.п. Благодатне Волноваського району Донецької області . Факт смерті підтверджується: копією Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 09.12.2024 р., виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
Для реалізації свого права на отримання одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 (Позивач) звернувся до Відповідача (Головне управління НГУ) через третю особу без самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача: Військову частину НОМЕР_1 Національної Гвардії України. 
Позивач в обґрунтування своїх вимог зазначав, що на момент звернення його зі заявою про отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю батька діяла редакція статті 16-1 ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", яка передбачає право повнолітніх дітей на отримання такої допомоги.
Датою смерті батька позивача є 04.12.2024. Чинним на момент смерті батька позивача був Закон України в редакції статті "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в редакції від 25.08.2024 року. 
В статті 16-1 цієї редакції Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" зазначено перелік осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, а саме : «діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав».
Відповідач, приймаючи спірне рішення про повернення поданої заяви та документів на доопрацювання, керувався єдиним аргументом, а саме: повнолітнім сином померлого, ОСОБА_1 , не було надано доказів отримання ним, як утриманцем, пенсії у зв?язку з втратою годувальника - головного сержанта ОСОБА_2 , призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-XII, або рішення суду, що підтверджуватиме факт перебування позивача на утриманні загиблого.
При цьому у листі від 18.09.2025 року, що ним надається відповідь на звернення позивача, відповідач вказує вірну редакцію статті 16-1 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей», за змістом якої до членів сімей загиблих (померлих) осіб належать, з-поміж іншого, діти.
Однак надалі відповідач цитує в листі статтю 6 Сімейного кодексу України, відповідно до якої правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років, неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.
Оцінюючи це рішення з точки зору відповідності його закону, суд вказує на таке.
Зі змісту процитованого листа суд приходить до беззаперечного висновку, що відповідач здійснив тлумачення норми статті 16-1 Закону України "Про соціальний правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей" зі сукупним застосуванням статті 6 Сімейного кодексу України, що надає правове визначення поняття «дитина».
Таке тлумачення і застосування закону суд вважає невірним та помилковим.
Згідно з частиною другою статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.
Відповідно до частини четвертої статті 3 Сімейного кодексу України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Статтею 6 Сімейного кодексу України визначено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття (ч.1 ст.6); малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (ч.2 ст.6).
Частиною першою статті 172 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу.
Зі змісту наведених норм права слідує, що законодавець відмежовує правову категорію "дитина" від правових категорій "повнолітній син" чи "повнолітня дочка" за критерієм вікового цензу, але на запроваджує припису, згідно з яким повнолітній син чи повнолітня дочка не є членами сім`ї своїх батьків чи не входять до складу родини своїх батьків.
А отже, повнолітня дитина, син чи донька, все одно залишається дитиною своїх батьків як у сенсі кровного споріднення, так і у правовому сенсі.
Для вирішення цього юридичного спору слід також звернути увагу і на таке.
До набрання чинності Законом України від 09.12.2023 №3515-ІХ (набрав чинності - 29.03.2024) згідно з частиною першою статті 16-1 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мали батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).
Таким чином, до 29.03.2024 право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із смертю (загибеллю) військовослужбовця належало, зокрема, дітям загиблого (померлого військовослужбовця), які не досягли повноліття або дітям загиблого (померлого військовослужбовця), які є утриманцями загиблого (померлого) у розумінні Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" з урахуванням субсидіарного застосування норм Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнобов`язкове державне пенсійне страхування" в частині змісту юридичної категорії "непрацездатні особи" (тобто або неповнолітнім дітям загиблого або дітям загиблого, які є утриманцями і після досягнення повноліття).
Після 29.03.2024 законодавцем сформульовано нове правило, згідно з яким право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із смертю (загибеллю) військовослужбовця належить дітям загиблого (померлого військовослужбовця) безвідносно до будь-яких кваліфікуючих умов, в тому числі і повнолітнім.
Відповідно до Пояснювальної записки до проєкту Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги" від 09.12.2023 № 3515-IX вказано, що необхідність прийняття законопроєкту пов`язана із тим, що у багатьох родинах членами сімей є, зокрема, особи, що досягли повноліття, особи, які проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, інші особи, за умови, що вони проживали разом із загиблим, спільно вели господарство, мали взаємні права та обов`язки, притаманні членам сім`ї. Метою цього законопроєкту є встановлення рівних та справедливих соціально-правових гарантій для усіх членів сімей військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу служб цивільного захисту, працівників об`єктів критичної інфраструктури, державних службовців, посадових осіб місцевого самоврядування та поліцейських, що загинули(померли) через виконання ними обов`язків військової служби чи інших випадках.
Отже, законодавець удосконалив правове регулювання спірних правовідносин, розширивши перелік осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, внесенням змін до статті 16-1 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" , яким до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону віднесли також і повнолітніх дітей загиблого військовослужбовця.
З викладеного слідує висновок суду про невірне тлумачення і застосування закону відповідачем при прийнятті рішення про повернення заяви ОСОБА_1 про призначення і виплату одноразової грошової допомоги на доопрацювання.
Тому, констатувавши порушення права внаслідок невірного застосування закону, суд визнає протиправним та скасовує рішення Головного управління Національної гвардії України у формі листа від 01.09.2025 за №27/13/3/04-29717-2025 про повернення документів на доопрацювання з приводу призначення і виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку із загибеллю батька військовослужбовця головного сержанта в/ч НОМЕР_1 НГУ ОСОБА_2 під час захисту Батьківщини.
Надалі суд зобов`язаний прийняти рішення про захист порушеного права позивача.
У своєму позові ОСОБА_1 просив застосувати засоби захисту порушеного права у вигляді зобов`язання Головного управління Національної гвардії України призначити і виплатити йому одноразову грошову допомогу у зв`язку із загибеллю батька.
Однак вказану форму захисту порушеного права суд в цій справі вважає неможливою для застосування і передчасною.
Відповідач, повертаючи заяву з доданими документами на доопрацювання, не прийняв жодного рішення по суті заяви: ані рішення про відмову в задоволенні заяви, ані рішення про задоволення заяви.
Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин
Виходячи зі змісту положень Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
У разі, якщо суб`єктом владних повноважень на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт владних повноважень має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати його прийняти рішення з урахуванням оцінки суду.
Враховуючи, що принцип диспозитивності в адміністративному процесі має своє специфічне змістове наповнення, що пов`язано з публічно-правовим характером спірних відносин та активною участю суду в процесі розгляду адміністративних справ, тому адміністративний суд може і зобов`язаний в окремих випадках вийти за межі позовних вимог, якщо спосіб захисту, який обрав позивач, є недостатнім для захисту його прав, свобод і законних інтересів, порушення яких встановлено судом.
Таким чином, враховуючи той факт, що спірним рішенням повернуто документи позивача на доопрацювання та фактично не було відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, за умови відсутності підстав вважати, що відповідачем досліджено усі подані документи для призначення одноразової грошової допомоги, та враховуючи той факт, що саме відповідач наділений дискреційним повноваженням щодо прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги, суд доходить висновку, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168, з урахуванням висновків суду, які викладені у цьому рішенні.
Висновки суду, викладені в цьому рішенні, які слід врахувати Головному управлінню Національної гвардії України при розгляді заяви ОСОБА_1 про призначення і виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку зі загибеллю батька полягають у тому, що відповідно до діючої на дату виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги часовій редакції статті шістнадцять прим. Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", право на отримання одноразової грошової допомоги мають як повнолітні, так і неповнолітні діти померлого військовослужбовця.
Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судові витрати
Розподіляючи судові витрати за правилами статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд стягує на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1332,20 ( одна тисяча триста тридцять дві гривні, двадцять коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної гвардії України, відповідача.
Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, 

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_5 ) до Головного управління Національної гвардії України (вул. Святослава Хороброго, 9, м. Київ, 03151, код ЄДРПОУ 08803498) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Національної гвардії України, оформленого листом від 01.09.2025 за №27/13/3/04-29717-2025 про повернення документів на доопрацювання з приводу призначення і виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку із загибеллю батька військовослужбовця головного сержанта в/ч НОМЕР_1 НГУ ОСОБА_2 під час захисту Батьківщини.
Зобов`язати Головне управління Національної гвардії України розглянути по суті заяву ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю батька, військовослужбовця головного сержанта в/ч НОМЕР_1 НГУ ОСОБА_2 , під час захисту Батьківщини, та прийняти рішення за результатами такого розгляду, з урахуванням висновків суду.
Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_5 ) судовий збір в розмірі 1332,20 ( одна тисяча триста тридцять дві гривні, двадцять коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної гвардії України (вул. Святослава Хороброго, 9, м. Київ, 03151, код ЄДРПОУ 08803498).
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його підписання. 

Головуючий суддя	 	І.С. Шевяков