ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
пр. Волі, 54а, м. Луцьк, 43010, тел./факс 72-41-10
E-mail: inbox@vl.arbitr.gov.ua Код ЄДРПОУ 03499885
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
 24 березня 2026 року 	Справа № 903/46/26	
Господарський суд Волинської області у складі:
головуючого судді – Гарбара Ігоря Олексійовича
секретар судового засідання – Коритан Людмила Юріївна
за участю представників сторін:
від позивача: Гаврильчак-Кметь К.А.
від відповідача: Шевчук Д.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку у приміщенні Господарського суду Волинської області справу №903/46/26 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Віта Капітал” до Товариства з обмеженою відповідальністю “Хеліклаб Юкрейн Плюс”, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю “Хеліклаб Юкрейн” про стягнення 27003732,67 грн,
ВСТАНОВИВ:
15.01.2026 представник ТОВ “Віта Капітал” сформував в системі “Електронний суд” позов до Товариства з обмеженою відповідальністю “Хеліклаб Юкрейн Плюс” про стягнення 27003732,67 грн, в т.ч.: 25 000 100,00 грн – основний борг, 1401375,47 грн – пеня, 452056,60 грн – 10% річних та 150200,60 грн – інфляційні витрати.
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору про надання поворотної фінансової вимоги від 14.05.2025.
Ухвалою суду від 21.01.2026 позовну заяву ТОВ “Віта Капітал” до ТОВ “Хеліклаб Юкрейн Плюс” про стягнення 27003732,67 грн, залишено без руху. Позивачу не пізніше 10-ти календарних днів з дня вручення ухвали усунути недоліки позовної заяви, а саме подати суду:
- докази сплати судового збору у розмірі 324044,79 грн;
- докази направлення відповідачу на юридичну адресу копії позовної заяви і доданих до неї документів (опис вкладення в поштовий конверт, касовий чек або розрахункова квитанція);
- письмову заяву, у якій вказати та обґрунтувати необхідність залучення до участі у справі третьої особи.
Позивач та представниця позивача ухвалу суду від 21.01.2026 отримали 21.01.2026 об 16:23 год., отже строк для усунення недоліків до 02.02.2026.
26.01.2026 зареєстровано заяву представниці позивача про усунення недоліків, якою остання долучила докази сплати судового збору та докази направлення позовної заяви із додатками Відповідачу.
Ухвалою суд від 26.01.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 24.02.2026 о 10:15 год. Залучено до участі в справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю “Хеліклаб Юкрейн”.
Відповідач ухвалу суду від 26.01.2026 отримав 27.01.2026, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.
Отже, строк для подачі відзиву до 11.02.2026.
26.01.2026 представник Луньова М.К. сформував в системі “Електронний суд” заяву, в якій просить суд залучити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) до участі у справі №903/46/26, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні Відповідача ТОВ “Хеліклаб Юкрейн Плюс” (код ЄДРПОУ 45914127).
28.01.2026 представниця Товариства з обмеженою відповідальністю “Віта Капітал” сформувала в системі “Електронний суд” заяву, якою долучила докази надіслання третій особі позовної заяви з додатками.
29.01.2026 представниця позивача сформувала в системі «Електронний суд» заперечення, в яких просить суд відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про залучення у справу № 903/46/26 у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні Відповідача.
29.01.2026 представник ТОВ «Хеліклаб Юкрейн» сформував в системі «Електронний суд» заперечення щодо заяви ОСОБА_1 
29.01.2026 представник ТОВ «Хеліклаб Юкрейн» сформував в системі «Електронний суд» письмові пояснення. 
24.02.2026 представник відповідача подав клопотання про розгляд справи без участі відповідача та його представника. Також просить закрити підготовче провадження та перейти до розгляду справи по суті. Відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про залучення третьої особи.
Ухвалою суду від 24.02.2026 в задоволенні заяви про залучення ОСОБА_1 третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні ТОВ “Хеліклаб Юкрейн Плюс” у справі №903/46/26 – відмовлено.
Протокольною ухвалою від 24.02.2026 суд закрив підготовче провадження у справі та призначив розгляд справи по суті.
Ухвалою від 24.02.2026 повідомлено ТОВ “Віта Капітал”, ТОВ “Хеліклаб Юкрейн Плюс” та ТОВ “Хеліклаб Юкрейн” про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до розгляду по суті на 24 березня 2026 року о10:45 год.
16.03.2026 представник ОСОБА_1 сформував в системі «Електронний суд» наступні клопотання:
- про зупинення судового розгляду справи №903/46/26 до набрання законної сили судового рішення у справі №910/12402/25 та до набрання законної сили судового рішення у справі №910/184/26;
-про проведення судового засідання у справі №903/46/26 в режимі відео конференції.
Ухвалою суду від 19.03.2026 клопотання представника ОСОБА_1 про зупинення судового розгляду справи та про проведення судового засідання в режимі відео конференції залишено без розгляду.
23.03.2026 представник ОСОБА_1 сформував в системі «Електронний суд» клопотання про оголошення перерви з розгляду справи №903/46/26 до винесення судового рішення за результатами розгляду Північно-західним апеляційним господарським судом апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Волинської області у справі №903/46/26 від 19.03.2026.
В судовому засіданні представниці позивача та відповідач просили суд відмовити у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 .
Щодо поданого клопотання, судом враховано наступне.
Статтею 42 ГПК України визначено, що учасники справи мають право, зокрема, але не виключно, подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.
Проте, ОСОБА_1 не є учасником справи №903/46/26, а отже, позбавлений права звертатися до господарського суду із відповідним клопотанням.
Враховуючи викладене, клопотання представника ОСОБА_1 про оголошення перерви по справі №903/46/26 підлягає залишенню без розгляду як таке, що подане не учасником провадження у справі.
Подібна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 22.10.2024 у справі №5/58 (907/847/23).
Протокольною ухвалою від 24.03.2026 суд клопотання представника ОСОБА_1 про оголошення перерви з розгляду справи залишив без розгляду.
В судовому засіданні представниця позивача просила суд позов задовольнити повністю, а представниця відповідача просила суд в задоволенні позову відмовити повністю.
Представник третьої особи в призначене судове засідання не з`явилася, хоча третя особа належним чином була повідомлена про дату та час розгляду справи по суті.
Суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні рівні умови сторонам для представлення своєї правової позиції та надання доказів і вважає за можливе розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до ст.240 ГПК України, а неявка представника третьої особи не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.
Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, господарський суд прийшов до наступного висновку.
Як слідує з матеріалів справи, 14.05.2025 між ТОВ "БК НОВЕЛА" (далі – "Первісний кредитор" або "Позикодавець") та ТОВ "ХЕЛІКЛАБ ЮКРЕЙН" (далі Боржник" або "Позичальник") укладено Договір про надання поворотної фінансової допомоги (далі – "Договір ").
Відповідно до п. 1.1. Договору Позикодавець надає Позичальнику поворотну фінансову допомогу, а Позичальник зобов`язується повернути надані грошові кошти в порядку та на умовах, передбачених Договором. 
Згідно з п. 2.1. Договору, поворотна фінансова допомога надається в національній валюті України в сумі 25 000 100,00 грн. (двадцять п`ять мільйонів сто гривень) без ПДВ.
Пунктом 3.1. Договору ПФД передбачено, що поворотна фінансова допомога надається на загальний строк по 14.06.2025 року. 
На виконання умов Договору Первісним кредитором, починаючи з 14.05.2025 і по 05.06.2025, здійснено перекази грошових коштів на загальну суму 25000100,00 грн. на користь Боржника, що підтверджується платіжними інструкціями № 141 від 14.05.2025, № 142 від 15.05.2025, № 144 від 16.05.2025, № 7 від 17.05.2025, № 145 від 19.05.2025, № 146 від 20.05.2025, № 148 від 21.05.2025, № 149 від 22.05.2025, № 151 від 23.05.2025, № 153 від 26.05.2025, № 155 від 27.05.2025, № 156 від 28.05.2025, № 157 від 29.05.2025, № 158 від 30.05.2025, № 160 від 02.06.2025, № 161 від 03.06.2025, № 162 від 03.06.2025, № 163 від 04.06.2025, № 164 від 04.06.2025, № 165 від 05.06.2025, № 168 від 05.06.2025 та узгоджується з Листом ТОВ "Хеліклаб" № 05/06-01 від 05.06.2025, а також Актом звірки підписаним Боржником та Первісним кредитором, відповідно до якого зазначено, що: "ТОВ "ХЕЛІКЛАБ ЮКРЕЙН" на 06.06.2025 має заборгованість перед ТОВ "БК НОВЕЛА" у розмірі 25 000 100,00 грн (двадцять п`ять мільйонів сто гривень 00 копійок)".
Таким чином, ТОВ "БК НОВЕЛА" надало ТОВ "ХЕЛІКЛАБ ЮКРЕЙН" поворотну фінансову допомогу у розмірі 25000100,00 грн на умовах і у порядку передбаченому Договором.
Відповідно до п. 4.1. Договору при настанні дати, вказаної в п. 3.1. цього Договору, Позичальник зобов`язується протягом двох робочих днів повернути Позикодавцю поворотну фінансову допомогу у розмірі, що зазначений в п. 2.1. цього Договору.
Тобто, з дати 14.06.2025 у Боржника є два робочі дні (до 17.06.2025 включно) для повернення поворотної фінансової допомоги у розмірі 25000100,00 грн. 
У строк, передбачений п. 4.1. Договору, Позичальник не повернув Первісному кредитору поворотну фінансову допомогу у розмірі 25000100,00 грн.
22.09.2025 між ТОВ "БК НОВЕЛА" та ТОВ "ВІТА КАПІТАЛ" (далі – "Новий кредитор" або "Кредитор") укладено Договір про відступлення права вимоги № 22/09/25.
Відповідно до п. 2.1. Договору про відступлення права вимоги № 22/09/25 від 22.09.2025, Первісний кредитор відступає Новому кредитору Право вимоги, що належить Первісному кредитору на підставі Договору про надання поворотної фінансової допомоги від 14.05.2025, а Новий кредитор сплачує Первісному кредитору Ціну відступлення права вимоги у розмірі та на умовах, визначених цим Договором.
Згідно з п. 2.6. Договору про відступлення права вимоги № 22/09/25 від 22.09.2025, датою відступлення права вимоги є день підписання Сторонами цього Договору.
Відповідно до п. 2.7. Договору про відступлення права вимоги № 22/09/25 від 22.09.2025, з Дати відступлення права вимоги на користь Нового кредитора, останній отримує право замість Первісного кредитора вимагати від Боржника виконання Зобов`язання, а саме сплати 25 000 100,00 гривень, яке виникло у зв`язку з невиконанням Боржником зобов`язання, передбаченого Договором про надання поворотної фінансової допомоги від 14.05.2025, а також інфляційних нарахувань, 3% річних та штрафних санкцій, які випливають із Договору про надання поворотної фінансової допомоги від 14.05.2025.
Таким чином, починаючи з 22.09.2025 до ТОВ "ВІТА КАПІТАЛ" перейшло право вимагати від ТОВ "ХЕЛІКЛАБ ЮКРЕЙН" повернення поворотної фінансової допомоги у розмірі 25 000 100,00 гривень та усіх штрафних санкцій за Договором про надання поворотної фінансової допомоги від 14.05.2025.
10 жовтня 2025 року між ТОВ "ВІТА КАПІТАЛ" та ТОВ "ХЕЛІКЛАБ ЮКРЕЙН" укладено Договір про реструктуризацію заборгованості №1/10-10 (далі – "Договір про реструктуризацію"). 
За умовами Договору про реструктуризацію ТОВ "ВІТА КАПІТАЛ" та ТОВ "ХЕЛІКЛАБ ЮКРЕЙН" встановили графік погашення заборгованості за Договором про надання поворотної фінансової допомоги від 14.05.2025.
Так, згідно з п. 3.1 Договору про реструктуризацію сума заборгованості складає 25000100,00 грн. 
Пунктом 3.2 Договору реструктуризації передбачено, що виплата заборгованості, яка зазначена в пункті 3.1 Договору реструктуризації, здійснюватиметься Боржником, на розрахунковий рахунок Кредитора, у формі щомісячних платежів, відповідно до Графіка погашення заборгованості:
1.Дата здійснення платежу 31.10.2025 – сума платежу (грн): 6 000 100,00 грн;
2. Дата здійснення платежу 30.11.2025 - сума платежу (грн): 5 000 000,00 грн;
3. Дата здійснення платежу 31.12.2025- сума платежу (грн): 5 000 000,00 грн;
4. Дата здійснення платежу 31.014.2026- сума платежу (грн): 5 000 000,00 грн;
5. Дата здійснення платежу 28.02.2026- сума платежу (грн): 4 000 000,00 грн.
Відповідно до п. 3.4 Договору про реструктуризацію, в разі порушення Боржником Графіку погашення заборгованості, Кредитор отримує право вимагати від Боржника погасити заборгованість у повному розмірі, який існує на дату прострочення.
Згідно з п. 3.5 Договору про реструктуризацію, строк сплати повної суми заборгованості виникає з наступного дня, що йде за останнім днем сплати чергового платежу відповідно до Графіку погашення заборгованості у випадку порушення Боржником Графіку погашення заборгованості (наприклад, у разі прострочення здійснення 1-го платежу (у розмірі 6 000 100,00 грн) до 31.10.2025, Кредитор отримує право з 01.11.2025 р. вимагати у Боржника сплатити непогашений залишок заборгованості у повному обсязі). 
Відповідно до п. 4.2. Договору про реструктуризацію, у разі порушення Графіку погашення заборгованості, Боржник зобов`язаний сплати на користь Кредитора пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення оплати. 
Згідно з п. 4.3. Договору про реструктуризацію, у випадку прострочення оплати, Боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 10 (десять) відсотків річних від простроченої суми.
У зв`язку з порушенням Боржником Графіку погашення заборгованості, Кредитором направлено Вимогу від 03.11.2025 (вручено Боржнику 03.11.2025) про погашення повної заборгованості у розмірі 25 000 100,00 грн за Договором про реструктуризацію заборгованості від №1/10-10 від 10 жовтня 2025 року. 
Станом на день розгляду справи заборгованість Боржником не погашено.
На забезпечення виконання зобов`язання за Договором про реструктуризацію заборгованості №1/10-10 від 10 жовтня 2025 року між ТОВ "ВІТА КАПІТАЛ" (далі "Кредитор" або "Позивач") та ТОВ "ХЕЛІКЛАБ ЮКРЕЙН ПЛЮС" (далі "Поручитель" або "Відповідач") за участі ТОВ "ХЕЛІКЛАБ ЮКРЕЙН" (далі "Боржник") укладено Договір поруки від 10 жовтня 2025 року (далі – "Договір поруки"). 
Відповідно до п. 1.4 Договору поруки, Основне зобов`язання Боржника перед Кредитором це – зобов`язання Боржника повернути Кредитору поворотну фінансову допомогу у розмірі 25 000 100,00 грн, яка надана Боржнику Первісним кредитором за Договором про надання поворотної фінансової допомоги від 14.05.2025, у строки та на умовах передбачених Договором про реструктуризацію заборгованості № 1/10-10 від 10.10.2025.
Згідно з п. 3.1 Договору поруки у разі порушення Боржником Основного зобов`язання, Поручитель зобов`язується сплатити Кредитору 25 000 100,00 грн поворотної фінансової допомоги, а також нараховані штрафні санкції, що випливають із Договору про надання поворотної фінансової допомоги від 14.05.2025 та чинного законодавства України.
Відповідно до п. 3.3 Договору поруки Поручитель зобов`язується сплатити Кредитору, грошові кошти, вказані у пункті 3.1. цього Договору, протягом 7 (семи) днів з моменту отримання відповідної вимоги Кредитора. 
У зв`язку з простроченням Боржником Графіку погашення заборгованості за Договором про реструктуризацію, Позивачем 03.11.2025 надано Відповідачу (Поручителю - ТОВ "ХЕЛІКЛАБ ЮКРЕЙН ПЛЮС") вимогу про погашення заборгованості, а саме сплатити на розрахунковий рахунок Позивача грошові кошти у розмірі 25000100,00 грн. 
Зазначена вимога вручена Відповідачу 03.11.2025, що підтверджується підписом Поручителя на Вимозі від 03.11.2025.
Станом на момент звернення із даною позовною заявою Відповідачем (Поручителем за Договором поруки) не погашено заборгованість Боржника у розмірі 25000100,00 грн за Договором про реструктуризацію заборгованості № 1/10-10 від 10.10.2025 та Договором про надання поворотної фінансової допомоги від 14.05.2025.
Відповідно до ст.11 ЦК України обов`язки суб`єктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, непередбачених законом, але таких які йому не суперечать.
У відповідності до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор – прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов`язання. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
У відповідності до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Як визначено ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.
Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. 
Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. 
Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою. Забезпечення зобов`язання створює між кредитором у цьому зобов`язанні та особою, що забезпечує зобов`язання, особливий вид відносин - акцесорне (додаткове) зобов`язання по відношенню до основного зобов`язання (стаття 548 ЦК України). 
Акцесорні (додаткові) зобов`язання охоплюються загальним поняттям зобов`язання як правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України). 
Незалежно від підстави виникнення того чи іншого виду забезпечення виконання зобов`язання (на підставі договору чи в силу закону), акцесорне зобов`язання як вид цивільно-правового зобов`язання має ту особливість, що не може існувати самостійно: таке зобов`язання не може виникнути раніше основного; забезпеченою може бути лише дійсна вимога; недійсність основного зобов`язання тягне недійсність і додаткового. 
За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). 
Згідно з ст.553 ЦК України, забезпечувальний механізм поруки полягає у залученні додаткового боржника, який поряд з основним відповідає перед кредитором за виконання зобов`язання боржником. При укладенні договору поруки виникає множинність осіб на боці боржника, і законодавець визначає солідарні обов`язки для цих боржників. 
У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). 
Відповідно до частини першої статті 541 ЦК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, установлених договором або законом, зокрема в разі неподільності предмета зобов`язання. 
Наслідки солідарного обов`язку боржників передбачені статтею 543 ЦК України: у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. 
Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що солідарна відповідальність у зобов`язальному праві - це відповідальність кількох боржників перед кредитором, при якій кредиторові надається право на свій розсуд вимагати виконання зобов`язання у повному обсязі або частково від усіх боржників разом або від кожного з них окремо. Як солідарне зобов`язання, так і солідарна відповідальність виникають лише у випадках, встановлених договором або законом. Пред`явивши вимогу до одного із солідарних боржників, який не задовольнив цю вимогу, кредитор має право пред`явити вимогу до іншого солідарного боржника.
На підставі рішення суду про стягнення боргу з солідарних боржників солідарна відповідальність покладається на відповідачів до повного погашення боргу. Відповідачі як солідарні боржники відповідають в межах загальної суми кредитної заборгованості.
Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором (частина четверта статті 543 ЦК України).
Отже, суть солідарного обов`язку полягає в тому, що у випадку невиконання боржником грошового зобов`язання, забезпеченого порукою, кредитор має право вимагати виконання цього грошового зобов`язання одночасно як від боржника, так і від поручителя.
Водночас солідарну відповідальність щодо заборгованості поза встановленим частиною четвертою статті 559 ЦК України строком поручитель не несе. 
Дані висновки викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03.06.2024 № 161/8822/19.
Позивач звернувся з даною позовною заявою про стягнення заборгованості у розмірі 25 000 100,00 грн. за Договором про реструктуризацію заборгованості № 1/10-10 від 10.10.2025 р. (боржником за яким є ТОВ “ХЕЛІКЛАБ ЮКРЕЙН”) до Відповідача, що виступає поручителем за Договором поруки від 10.10.2025.
Статтею 251 ЦК України визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.
Згідно статті 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.
Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
У відповідності до ст. 254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.
Згідно ст. 255 ЦК України якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку. У разі, якщо ця дія має бути вчинена в установі, то строк спливає тоді, коли у цій установі за встановленими правилами припиняються відповідні операції.
Відповідно ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Вказана норма є спеціальним видом цивільно-правової відповідальності за прострочення грошового зобов`язання. Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.
Суд зауважує, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
Таким чином, базою для нарахування інфляційних є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).
При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.
Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.
Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.
Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.
Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:
- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;
- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.
Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19.
Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та статті 236 Господарського процесуального кодексу України, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно з представленими господарському суду розрахунками до позовної заяви позивачем відповідно статті 625 ЦК України та до п.п.4.2-4.3 договору про реструктуризацію заборгованості було нараховано відповідачу 150200,60 грн. інфляційних втрат та 452056,60 грн 10% річних, а також 1401375,47 грн – пені за період з 11.11.2025 по 15.01.2026.
Перевіривши доданий позивачем до позовної заяви розрахунок заборгованості по 10% річних, інфляційних втрат та пені, суд дійшов висновку, що правомірним є нарахування та підлягає стягненню з відповідача: 150200,60 грн. інфляційних втрат та 452056,60 грн 10% річних, а також 1401375,47 грн – пені за період з 11.11.2025 по 15.01.2026.
Судом було застосовано розрахунки, здійснені за допомогою встановленої в господарському суді системи інформаційно-правового забезпечення “ЛІГА:ЗАКОН”.
Контррозрахунку нарахування пені, 10% річних та інфляційних втрат відповідачем не подано.
Оцінюючи подані стороною докази, що ґрунтуються на повному, всебічному й об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлена позивачем вимога щодо стягнення з відповідача підтверджена матеріалами справи, відповідачем не спростована підлягає до задоволення в сумі 27003732,67 грн, в т.ч.: 25 000 100,00 грн – основний борг, 1401375,47 грн – пеня, 452056,60 грн – 10% річних та 150200,60 грн – інфляційні витрати.
Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору в сумі 324044,79 грн відповідно до ст.129 ГПК України слід покласти на нього.
Відповідно до частин 3, 4 ст. 13 ГПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18). Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (п.43 постанови Верховного Суду від 23.10.2019 у справі №917/1307/18). Аналогічна позиція викладена у п.81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц.
Відповідно до ч. 1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).
У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі. 
Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.
Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Проте, якщо подання сторони є вирішальним для результату проваджень, воно вимагає конкретної та прямої відповіді ("Руїс Торіха проти Іспанії").
Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами ("Ван де Гурк проти Нідерландів)".
Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті ("Гірвісаарі проти Фінляндії").
Згідно ж із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Отже, вказані рішення Європейського суду з прав людини суд застосовує у даній справі як джерело права.
Керуючись ст. 129, 233, 236, 237, 238, 240 ГПК України, суд,-
ВИРІШИВ:
1. Позов задовольнити.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Хеліклаб Юкрейн Плюс” (Київський майдан,11, м.Луцьк, 43010, код ЄДРПОУ 45914127) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Віта Капітал” (вул. Винниченка,67, м.Луцьк, 43006, код ЄДРПОУ 46100108) 27003732,67 грн (двадцять сім мільйонів три тисячі сімсот тридцять дві гривні 67 коп.) заборгованості, в т.ч.: 25 000 100,00 грн – основний борг, 1401375,47 грн – пеня, 452056,60 грн – 10% річних, 150200,60 грн – інфляційні витрати, а також 324044,79 грн (триста двадцять чотири тисячі сорок чотири гривні 79 коп.) витрат по сплаті судового збору.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.
Повне рішення суду підписано 24.03.2026.
Суддя  І. О. Гарбар