Справа № 932/14756/25
Провадження № 2/0203/683/2026

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2026 року Центральний районний суд міста Дніпра в складі: 

головуючого судді - Казака С.Ю.
при секретарі - Биченковій Г.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 10.04.2023 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та відповідачкою було укладено кредитний договір №214808637, відповідно до умов якого останній було видано кредит в сумі 23400 грн. 28.11.2018 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було укладено договір факторингу №28/1118-01та в подальшому додаткові угоди, відповідно до яких та реєстру прав вимоги №242 від 01.08.2023 року на користь останнього було відступлено право вимоги за укладеним із відповідачкою кредитним договором. В свою чергу ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» за договором факторингу №31/0724-01 від 31.07.2024 року відступило право вимоги за цим кредитним договором ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС», а останнє за договором факторингу №29/05/25-Е від 29.05.2025 року – позивачу. Посилаючись на вказані обставини, а також, що на момент подачі позовної заяви заборгованість позичальника за кредитним договором становить 94522 грн. 60 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту в сумі 23399 грн. 60 коп., заборгованість по процентам в сумі 71123 грн., позивач просив стягнути з відповідачки зазначену вище заборгованість та понесені по справі судові витрати.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Дніпра від 10.10.2025 року цивільну справу було передано за підсудністю до Центрального районного суду міста Дніпра.
Ухвалою Центрального районного суду міста Дніпра від 19.11.2025 року було відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 

В призначене судове засідання представник позивача не з`явився. В позовній заяві позивач просив розглядати справу без участі його представника, не заперечуючи проти заочного розгляду справи.
Відповідачка в призначені судові засідання за неодноразовими викликами не з`явилась, відзиву на позов не надала.
Суд враховує, що остання була обізнана про наявність в провадженні суду розглядаємої цивільної справи, про що свідчать подані нею заяви про відкладення судових засідань. Також суд враховує, що в обгрунтування поважності причин неявки, зазначених в заявах, відповідачка не надала жодного доказу. При цьому, з огляду на відкриття провадження по справі 19.11.2025 року, остання мала достатньо часу для підготовки та подачі відзиву та відповідних доказів, скористатись правом на участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, а також через уповноваженого представника.
За вказаних обставин, а також враховуючи, що справу було призначено до розгляду в спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін, їх явка судом обов`язковою не визнавалась, у відповідності до ч.3 ст.211, ч.4 ст.223, ч.2 ст.247, ст.ст.280,281 ЦПК України суд визнав за можливе провести розгляд справи по суті в заочному порядку, за наявними у справі матеріалами та без фіксації судового засіданні за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Перевіривши доводи, викладені в позовній заяві та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
За змістом ст.ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» №675-VIII від 03.09.2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
В ст.3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч.3 ст.11 Закону №675-VIII від 03.09.2015 року електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону №675-VIII від 03.09.2015 року).
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч.6 ст.11 Закону №675-VIII від 03.09.2015 року).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12 ст.11 Закону №675-VIII від 03.09.2015 року).
Статтею 12 Закону №675-VIII від 03.09.2015 року визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст.512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч.1 ст.519 ЦК України).
Відповідно до ст.1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Відповідно до ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.
У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Як встановлено судом, вбачається з матеріалів справи та не спростовано відповідачкою, 10.04.2023 року між останньою та ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» в електронному вигляді було укладено договір кредитної лінії №214808637, відповідно до умов п.п.2.1,2.3,5.1 якого сторонами було погоджено надання позичальнику кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на суму 23400 грн., з наданням першого траншу у вказаній сумі, яка перераховується на поточний рахунок, для управління яким випущена платіжна картка НОМЕР_1 . 
Вказаний договір було підписано відповідачкою електронним підписом одноразовим ідентифікатором, містить дані щодо П.І.Б. відповідачки, номеру РНОКПП, адреси місця проживання, номеру телефону та електронної пошти. Без такого підписання та попередньої процедури верифікації та порядку укладення договору, визначеного розділом 4 останнього, такий договір не було б укладено.
Згідно умов п.5.1 кредитного договору було передбачено перерахування коштів кредитором на пдатіжну картку позичальника із маскою картки НОМЕР_1 .
Відповідно до витребуваної судом за клопотанням представника позивача інформації з АТ «Універсал Банк» підтверджено, що на ім`я відповідачки ОСОБА_1 банком було емітовано банківську картку із номером НОМЕР_2 , на яку було здійснено зарахування коштів в сумі 23400 грн. Номер телефону НОМЕР_3 , який зазначено в кредитному договорі в анкетних даних позичальника ОСОБА_1 , є фінансовим номером за зазначеним вище картковим рахунком та знаходиться в анкетних даних ОСОБА_1 .
За вказаних вище обставин, суд вважає доведеним факт укладання між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та відповідачкою кредитного договору в передбаченому законом порядку, а також виконання кредитором своїх зобов`язань за кредитним договором щодо видачі кредитних коштів в сумі 23400 грн.
Також матеріалами підтверджено, що 28.11.2018 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було укладено договір факторингу №28/1118-01 та в подальшому додаткові угоди, відповідно до яких та реєстру прав вимоги №242 від 01.08.2023 року на користь останнього було відступлено право вимоги за укладеним із відповідачкою кредитним договором. 
В свою чергу ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» за договором факторингу №31/0724-01 від 31.07.2024 року та реєстру прав вимоги №2 від 31.07.2024 року відступило право вимоги за цим кредитним договором ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС», а останнє за договором факторингу №29/05/25-Е від 29.05.2025 року та реєстру боржників від 29.05.2025 року – позивачу.
Суд враховує, що майбутня вимога - це право грошової вимоги, що виникне в майбутньому (ч.1 ст.1078 ЦК України), тобто майбутніми мають кваліфікуватися такі права грошової вимоги, що «з`явилися» із тих чи інших договорів, укладених після договору факторингу. Майбутня вимога має піддаватися індивідуалізації не пізніше, аніж в момент її виникнення. Тобто майбутня вимога повинна мати потенційну властивість для ідентифікації в момент її виникнення;
Матеріалами справи підтверджено, що внаслідок послідовного укладення договорів факторингу права вимоги за кредитним договором між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та відповідачкою перейшло до позивача. 
При цьому, суд враховує правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 07 січня 2026 року у справі №727/2790/25, провадження №61-13862св25, щодо можливості відступлення прав вимоги за договором факторингу, укладеним раніше кредитного договору, з урахуванням укладення в подальшому додаткових угод до договору факторингу та складання відповідних реєстрів боржників, по якій предметом розгляду також був позов ТОВ «ФК «ЕЙС» до позичальника за кредитним договором, укладеним ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», за яким право вимоги за договорами факторингу, додатковими угодами, відступалось ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та ТОВ ФК «ЕЙС».

Умовами п.п.2.1,2.3,5.1 кредитного договору сторонами було погоджено надання позичальнику кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на суму 23400 грн., з наданням першого траншу у вказаній сумі, яка перераховується на поточний рахунок, для управління яким випущена платіжна картка НОМЕР_1 . 
Пунктом 3.1 кредитного договору було встановленою, що позичальнику надається дисконтний період кредитування, протягом якого позичальник може збільшувати суму кредиту (отримати черговий транш) в межах кредитного ліміту, шляхом ініціювання такої операції в особистому кабінету, а також частково повернути суму кредиту. На момент укладення цього договору строк дисконтного періоду користування складає 1 (один) день від дати отримання позичальником першого траншу. Загальний строк дисконтного періоду користування кредитом вираховується в порядку, передбаченому п.3.2 договору. У випадку надання першого траншу не в день укладення договору строк дії кредитної лінії та строк дисконтного періоду автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення договору по відношенню до дати надання першого траншу за договором. 
Згідно п.3.2 кредитного договору сторони погодили, що встановлений в п.3.1 договору строк дисконтного періоду може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного періоду та періоду пільгової реструктуризації оплати всіх фактично нарахованих процентів за умови, якщо позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження строку дисконтного періоду. 
Відповідно до п.3.3 кредитного договору для здійснення першої пролонгації дисконтного періоду за цим договором, позичальнику необхідно сплатити всі нараховані за перші 1 (один) днів дисконтного періоду проценти в розмірі 444 грн. 60 коп.. Про суму нарахованих процентів, що позичальнику необхідно сплатити для оформлення другої і наступної пролонгацій позичальник інформується через особистий кабінет. 
Пунктом 7.1 кредитного договору встановлено, що на момент укладення цього договору, сторони дійшли згоди, що орієнтовна дата погашення всієї суми кредиту за всіма наданими траншами є датою закінчення дисконтного періоду кредитування – 11 04.2023 року, а саме протягом 1 (один)днів від дати отримання першого траншу позичальником.
Згідно п.7.2 кредитного договору основна сума кредиту має бути повернена позичальником не пізніше ніж протягом 30 календарних днів після настання однієї з наступних обставин: 7.2.1 – закінчення строку дії договору в порядку, передбаченому п.11.1 договору; 7.2.2 – дострокове припинення дії договору в порядку, передбаченому п.9.1.1.2, або п.9.1.1.7, або п.9.2.1.5 договору.
Відповідно до п.7.3.1 договору протягом дисконтного періоду кредитування позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю проценти не пізніше останнього дня дисконтного періоду кредитування. У разі продовження позичальником дисконтного періоду кредитування, позичальник кожен раз сплачує всі нараховані проценти не пізніше нової дати закінчення дисконтного періоду кредитування, вирахованої відповідно до правил цього договору. 
Після закінчення дисконтного періоду кредитування, позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти щоденно. 
Згідно п.8.3.1 кредитного договору за період від дати видачі кредиту до 11.04.2023 року (включно) проценти нараховуються за процентною ставкою 693,50% річних, що на день укладення договору становить 1,90% від суми кредиту за кожен день користування (далі – дисконтна процентна ставка).
Відповідно до п.8.3.2 договору, у разі якщо позичальник вчи нить описані в п.3.2 договору дії щодо продовження дисконтного періоду (ініціює пролонгацію) один або декілька разів, за період з наступного дня після 11.04.2023 року проценти нараховуються за ставкою 695,32% річних, що на день укладання договору становить 1,90% в день від суми кредиту за кожен день користування ним (далі – індивідуальна процентна ставка).
Пунктом 8.4 договору було встановлено, що після закінчення дисконтного періоду кредитування проценти нараховуються за процентною ставкою 1087,70% річних, що на день укладення договору становить 2,98% в день від суми залишку кредиту, що знаходиться у позичальника за кожен день користування ним. 
05.06.2023 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та відповідачкою було укладено додаткову угоду до договору №214808637 від 10.04.2023 року, п.1 якої було зафіксовано, що у зв`язку із неналежним виконанням позичальником умов договору та звернення позичальника, кредитодавець надає позичальнику розстрочку у погашенні заборгованості в сумі 34922 грн. 77 коп. на 147 днів. 
Пунктом 2 додаткової угоди було визначено, що загальна сума заборгованості, вказана в п.1 додаткової угоди, є фіксованою, а будь-які нарахування за договором призупиняються. 
У пункті 3 додаткової угоди було встановлено графік погашення заборгованості, із зазначенням дат та суми платежів.
Згідно п.5 додаткової угоди встановлено, що при порушенні позичальником графіку сплати заборгованості, визначеної п.3 цієї додаткової угоди, остання втрачає чинність з моменту її укладення, а договір продовжує діяти без урахування її умов. 
Відповідно до розрахунків заборгованості вбачається та не спростовано відповідачкою, що в межах визначено договором дисконтного періоду з 10.04.2023 року по 11.04.2023 року, останньою було сплачено кошти в сумі 445 грн., з яких: 444 грн. 60 коп. було зараховано в рахунок сплати процентів згідно умов п.3.3 договору, а кошти в сумі 0,60 коп. в рахунок погашення тіла кредиту.
03.06.2023 року відповідачкою було сплачено кошти в сумі 19500 грн., а 05.06.2023 року в сумі 5250 грн., які було зараховано на погашення заборгованості по процентам. 
Станом на 01.08.2023 року, заборгованість відповідачки за кредитним договором становить 94522 грн. 60 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту в сумі 23399 грн. 60 коп., заборгованість по процентам в сумі 71123 грн, нарахованих до 06.09.2023 року.
Таким чином, оскільки матеріалами справи підтверджується та не спростовано відповідачкою факт укладення кредитного договору та видачі останній кредитних коштів в сумі 23400 грн., набуття права вимоги за договором позивачем, а також факт неналежного виконання відповідачкою своїх зобов`язань за кредитним договором щодо своєчасної сплати процентів за користування кредитними коштами та погашення кредиту, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову та стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості в сумі 94522 грн. 60 коп.
Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 2422 грн. 40 коп.

В своєму позові позивач просив стягнути з відповідачки понесені витрати на правову допомогу в сумі 7000 грн., на підтвердження понесення яких надав копію договору про надання правничої допомоги №29/05/25-01 від 29.05.2025 року із Адвокатським бюро «ТАРАНЕНКО ТА ПАРТНЕРИ», додаткову угоду №25770745028 від 30.05.2025 року, довіреність від 09.05.2025 року; акт прийому-передачі наданих послуг від 05.06.2025 року.
Згідно вказаного вище акту вартість наданих послуг за договором склала 7000 грн. та включає в себе послуги зі складання позовної заяви в сумі 5000 грн.; вивчення матеріалів справи про стягнення заборгованості в сумі 1000 грн.; підготовки адвокатського запиту щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів в сумі 500 грн.; підготовка та подача клопотання про витребування інформації про зарахування кредитних коштів в сумі 500 грн.
Суд враховує, що при визначенні суми відшкодування слід виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 року усправі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Згідно з п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон №5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 ч.1 ст.1 Закону №5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч.1 ст.1 Закону №5076-VI).
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 Закону №5076-VI).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.(Постанова Великої Палати Верховного Суду справа №755/9215/15-ц від 19.02.2020 року).
Так, відповідно до положень ч.6 ст.137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Суд під час вирішення питання про розподіл судових витрат може не тільки за наявності заперечення сторони проти розподілу витратна адвоката, а і за власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч.3,5,9 ст.141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Аналогічна позиція відображена в п.119 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року №922/1964/21.
Також, у постанові Верховного Суду від 13.05.2021 року у справі №903/277/20 зазначено, що оцінка обґрунтованості, пропорційності витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням обсягу наданих адвокатом послуг, складністю справи, беручи до уваги, зокрема критерії реальності понесення адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, співмірності, а також підтвердженість таких витрат належними та допустимими доказами вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин кожної справи.

Суд враховує, що стосовно справ про стягнення заборгованості за кредитними договорами існує стала судова практика. Вказана справа з огляду на ціну позову, в силу ст.19 ЦПК України віднесена до категорії малозначних та розглядається в спрощеному позовному провадженні. До позовної заяви додавались документи, що були у розпорядженні позивача, а тому, підготовка документів для звернення до суду в рамках даної справи в суді першої інстанції не вимагала великого обсягу юридичної і технічної роботи.
За вказаних обставин, виходячи із положень ч.3 ст.141 ЦПК України, враховуючи співмірність складності справи, ціні позову та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності та значимості таких дій у справі, виходячи з її конкретних обставин, а також враховуючи часткове задоволення позову, суд приходить до висновку, що заявлені витрати на правову допомогу є завищеними та підлягають стягненню в сумі 3000 грн.
Всього таким чином, слід стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати в сумі 5422 грн. 40 коп. 
Керуючись ст.ст.6,207,512,514,516,526,626,627,628,638,641,642,1048-1050,1054,1077,1078 ЦК України, ст.ст.3,11,12 Закону України «Про електронну комерцію», ст.ст.2,4,5,10-13,76-81,133,137,141,211,223,247,258,259,263-268,280,281 ЦПК України, суд –

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКҐПП НОМЕР_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» (02175, м.Київ, Харківське шосе, буд.19, офіс 2005, код ЄДРПОУ 42986956) заборгованість за договором кредитної лінії №214808637 від 10 квітня 2023 року в сумі 94522 грн. 60 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту в сумі 23399 грн. 60 коп., заборгованість по процентам в сумі 71123 грн.; а також судові витрати в сумі 5422 грн. 40 коп., у т.ч.: витрати по сплаті судового збору в сумі 2422 грн. 40 коп., витрати на правову допомогу в сумі 3000 грн.
В іншій частині в задоволенні позову відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне рішення складено 14 квівтня  2026 року.

Суддя С.Ю.Казак