Справа №521/14026/25
Провадження №2/521/814/26

РІШЕННЯ
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2026 року м. Одеса
Хаджибейський районний суд міста Одеси у складі: 
головуючого судді Тополевої Ю.В., 
за участю секретаря Онуфрієнко К.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, –

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області звернулося до Хаджибейського районного суду міста Одеси з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених пенсійних виплат, в якому просить стягнути з відповідача 495818,89 грн. 
Позов обґрунтований тим, що на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області перебуває ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якій з 16.05.2022 було призначено пенсію за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697. Розмір призначеної ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, розрахований як 60 відсотків від середньої заробітної плати на посаді прокурора та обмежений максимальним розміром пенсії, склав: - з 16.05.2022 - 19340,00 грн.; - з 01.10.2022 - 20270,00 грн.; - з 01.12.2022 - 20930,00 грн.; - з 01.03.2024 - 23610,00 грн. Відповідно до ч. 15 ст. 86 Закону № 1697 З 1 січня 2018 року пенсія, призначена відповідно до цієї статті, у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, законами України «Про статус народного депутата України» , «Про державну службу» , «Про судоустрій і статус суддів», виплачується в розмірі, обчисленому відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відтак, у разі повторного призначення на посаду прокурора, особа втрачає право на виплату пенсії за Законом № 1697 та у період роботи їй виплачується пенсія у розмірах та порядку, визначеними Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058. В червні 2025 року перевіркою електронної пенсійної справи № 155350011743 встановлено, що ОСОБА_1 продовжує працювати на посадах в органах прокуратури. В такому випадку пенсія особі, призначена відповідно до статті 86 Закону 1697 у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, виплачується в розмірі, обчисленому в частині розмежування джерел фінансування відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058. В результаті перерахунку розмір пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до Закону «Про прокуратуру», обчислений відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» склав: - з 16.05.2022 - 8662,12 грн.; - з 01.03.2025 - 9060,58 грн. Таким чином, по о/р НОМЕР_1 ОСОБА_1 виникла переплата за період з 16.05.2022 по 30.06.2025 в сумі 495818,89 грн., яку прийнято на облік в червні 2025 року згідно рішення № 2325 від 16.06.2025, про що ОСОБА_1 було повідомлено листом № 1500-0404- 8/115412 від 30.06.2025.
08.10.2025 року представником  ОСОБА_1 було подано відзив із запереченнями щодо позову. Обґрунтовуючи свої доводи зазначив, що 16.05.2022 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років, оскільки стаж її роботи станом на день звернення із відповідною заявою складав 27 років безперервного стажу. У заяві про призначення пенсії від 16.05.2022 року № 2235, адміністратором (посадовою особою позивача), який заповнював заяву, зазначено, що на час звернення із заявою про призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1 продовжує працювати і дану обставину підтверджено особистим підписом відповідача. Крім того, відповідно до розписки повідомлення до заяви № 2235, підписаної ОСОБА_1 та спеціалістом, який здійснював прийом документів, відповідачем було додано копії документів, що підтверджують наявність у неї права на отримання пенсії відповідного виду, зокрема, копію трудової книжки, у якій не містилось і не міститься запису про звільнення ОСОБА_1 з органів прокуратури. Таким чином, ані з поданих відповідачем копій документів під час призначення пенсії, ані з наданих позивачу відомостей не вбачається, що трудові правовідносини між ОСОБА_1 та органами прокуратури припинені. Натомість, відповідач одразу повідомила орган Пенсійного фонду України про продовження нею служби в органах прокуратури, нічого при цьому не приховуючи.
Сторони ти їх представники у відкрите судове засідання не з`явились, дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином.
Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій позов підтримав, просив його задовольнити.
Представник ОСОБА_1 подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій заперечував щодо задоволення позову з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що в задоволенні позовних вимог належить відмовити з наступних підстав.
Судом встановлено, та підтверджено матеріалами справи наступні фактичні обставини.
На обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області перебуває ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якій з 16.05.2022 було призначено пенсію за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697.
Розмір призначеної ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, розрахований як 60 відсотків від середньої заробітної плати на посаді прокурора та обмежений максимальним розміром пенсії, склав: - з 16.05.2022 - 19340,00 грн.; - з 01.10.2022 - 20270,00 грн.; - з 01.12.2022 - 20930,00 грн.; - з 01.03.2024 - 23610,00 грн.
Відповідно до ч. 15 ст. 86 Закону № 1697 З 1 січня 2018 року пенсія, призначена відповідно до цієї статті, у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів», виплачується в розмірі, обчисленому відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
Таким чином судом встановлено, що у разі повторного призначення на посаду прокурора, особа втрачає право на виплату пенсії за Законом № 1697 та у період роботи їй виплачується пенсія у розмірах та порядку, визначеними Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058.
В червні 2025 року перевіркою електронної пенсійної справи № 155350011743 встановлено, що ОСОБА_1 продовжує працювати на посадах в органах прокуратури. 
В такому випадку пенсія особі, призначена відповідно до статті 86 Закону 1697 у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, виплачується в розмірі, обчисленому в частині розмежування джерел фінансування відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058
Таким чином, в результаті перерахунку розмір пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до Закону «Про прокуратуру», обчислений відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» склав: - з 16.05.2022 - 8662,12 грн.; - з 01.03.2025 - 9060,58 грн.
Відтак, по о/р НОМЕР_1 ОСОБА_1 виникла переплата за період з 16.05.2022 по 30.06.2025 в сумі 495818,89 грн., яку прийнято на облік в червні 2025 року згідно рішення № 2325 від 16.06.2025, про що ОСОБА_1 було повідомлено листом № 1500-0404- 8/115412 від 30.06.2025.
Представник позивача стверджує, що переплата пенсії виникла у зв`язку з неповідомленням відповідача про факт працевлаштування на посаду прокурора, що впливає на розмір пенсії, тобто саме з вини відповідача.
Разом із цим, суд не може погодитися з доводами позивача, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 10 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсійне забезпечення здійснюється органами Пенсійного фонду України.
Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, регулюється Порядком відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 21.03.2003 року № 6-4.
Пунктом 3 вказаного Порядку передбачено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішення про стягнення приймає територіальний орган Пенсійного фонду України, в якому пенсіонер перебуває на обліку як одержувач пенсії.
Згідно із статтею 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.
Обов`язковою умовою стягнення надміру виплачених пенсій є допущення зловживань з боку пенсіонера та в жодному випадку вказані суми не можуть бути стягнуті у випадку призначення її на підставі недостовірних даних, формування яких не залежить від пенсіонера. В такому випадку суми зайво виплаченої пенсії стягуються зі страхувальника.
Відповідно правового висновку Верховного Суду України від 25 жовтня 2016 року (справа №686/26486/14-а) зловживанням з боку пенсіонера в розумінні ч. 1ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII, є зокрема подання документів з явно неправильними відомостями.
Згідно з ч. 1 ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.
Відповідно до пункту 3 Порядку відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 21 березня 2003 року № 6-4, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 15 травня 2003 року за № 374/7695, повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, проводиться відповідно до ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у випадках виявлення подання громадянами недостовірних відомостей про заробітну плату чи інший дохід, стаж роботи, несвоєчасного подання відомостей про зміни у складі сім`ї тощо.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що зайво сплачені суми пенсії можуть бути утримані за умови зловживань з боку пенсіонера, зокрема, в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, або подання страхувальником недостовірних даних.
Вказаний перелік підстав для утримання надміру виплачених сум пенсії є вичерпним.
Особа, відповідно до ст. 1212 ЦК України, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
Тлумачення цієї норми свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі наявності недобросовісності з боку набувача виплати.
Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 року у справі № 6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.02.2019 року у справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727сво18).
Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже відповідно до ст. 1215 ЦК України пенсія підлягає поверненню у разі наявності цих фактів.
При цьому, слід зазначити, що чинне законодавство не визначає такого поняття, як рахункова помилка.
Разом з тим, у постанові Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про працю» надається роз`яснення визначенню поняття лічильної (рахункової) помилки, під якою розуміється помилка, яка була допущена під час проведення арифметичних підрахунків. До лічильних помилок, наприклад, належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період.
Допущена позивачем помилка не може бути віднесена до рахункової помилки (тобто пов`язаної із арифметичними обчисленнями та підрахунками), оскільки помилка має програмний характер і допущена під час автоматичного розрахунку/перерахунку пенсії. А невнесення відповідних змін до програмного забезпечення та допущення помилок при формуванні даних розрахунку пенсії не можна вважати рахунковою помилкою.
Як вбачається з матеріалів пенсійної справи № 155350011743 16.05.2022 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років, оскільки стаж її роботи станом на день звернення із відповідною заявою складав 27 років безперервного стажу. 
У заяві про призначення пенсії від 16.05.2022 року № 2235, адміністратором (посадовою особою позивача), який заповнював заяву, зазначено, що на час звернення із заявою про призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1 продовжує працювати і дану обставину підтверджено особистим підписом аідповідача. 
Крім того, відповідно до розписки повідомлення до заяви № 2235, підписаної ОСОБА_1 та спеціалістом, який здійснював прийом документів, відповідачем було додано копії документів, що підтверджують наявність у неї права на отримання пенсії відповідного виду, зокрема, копію трудової книжки, у якій не містилось і не міститься запису про звільнення ОСОБА_1 з органів прокуратури.
Як вбачається з анкети опитування у зверненні № 2235 від 16.05.2022 року про призначення пенсії, ОСОБА_1 зазначила, що на час звернення із заявою про призначення пенсії за вислугу років вона продовжує працювати.
Рішенням від 23.05.2022 року № 155350011743 ОСОБА_1 з 16.05.2022 року довічно призначено пенсію за вислугу років на підставі Закону України «Про прокуратуру». У даному рішенні зазначено, що на момент звернення із заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 працює та її страховий стає складав 27 років 5 місяців 28 днів, із яких на посадах прокурора – 25 років 28 днів. Окрім того, вказаним рішенням визначено призначити відповідачу пенсію у сумі 19340,00 грн. з 16.05.2022 року довічно.
У той же час, 18.08.2022 року на підставі рішення № 155350011743 ОСОБА_1 здійснено перерахунок пенсії із зазначенням: «Працює», «Вид перерахунку – МП. Допризначення, сплата внесків (абз. 2 п. 4.3. Порядку № 22-1) (масовий)» та визначено призначити розмір пенсії за наступним розрахунком: з 16.05.2022 року по 30.06.2022 року – 19340,00 грн.; з 01.07.2022 року по 30.09.2022 року – 20270,00 грн.; з 01.10.2022 року по 30.11.2022 року - 20270,00 грн.; з 01.12.2022 року – довічно – 20930,00 грн.
Як вбачається з довідки з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування від 07.10.2025 року, виданої Пенсійним фондом України (форма ОК-5), за ОСОБА_1 щомісячно, в тому числі за період 2022-2025 роки страхувальником, а саме Прокуратурою Одеської області здійснювалась сплата єдиного внеску. 
За таких обставин суд погоджується з доводами представника відповідача, що позивач був достеменно обізнаний про те, що ОСОБА_1 продовжує працювати та не припиняла трудову діяльність.
Крім того, як вбачається із службової записки про розрахунок переплати, складеної начальником відділу перерахунків пенсії №1 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг від 20.06.2025 року, переплата пенсії ОСОБА_1 виникла з вини спеціалістів (які призначають пенсію) (аркуш пенсійної справи №33).
Таким чином, позивач не надав до суду будь-які докази наявності вини чи зловживань з боку відповідача при отриманні пенсії та до позовної заяви не надано належні та допустимі докази вчинення відповідачем неправомірних дій для отримання незаконно збільшеного розміру пенсії.
Отже, за відсутності рахункової помилки та зловживань з боку відповідача, стягнення надміру виплачених сум пенсії не допускається.
Крім того, у § 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року, заява № 29979/04, зазначено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.
Встановивши відсутність двох умов, за наявності яких відповідно до вимог ст.1215 ЦК України та ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» можливе повернення безпідставно виплаченої пенсії (рахункової помилки з боку позивача і недобросовісності/зловживання з боку відповідача), слід дійти висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року в справі № 530/95/17 (провадження № 61-14755св18).
Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також те, що підстави для стягнення надмірно виплачених коштів відсутні, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Враховуючи положення статті 141 ЦПК України та висновки суду про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, судові витрати понесені стороною позивача розподілу не підлягають.
На підставі викладеного, керуючись ст. 1212, 1215 ЦК України, ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст.12,13,19,81,82,89,141,211,258-259,263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів– залишити без задоволення.
Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне судове рішення складено 26 лютого 2026 року.

Суддя:          Ю.В. Тополева