Справа № 161/9468/25 	Головуючий у 1 інстанції: Антіпова Т. А. 	
Провадження № 22-ц/802/327/26  	  Доповідач: Федонюк  С. Ю.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Федонюк С. Ю.,
суддів - Матвійчук Л. В., Осіпука В. В.,
з участю:
секретаря судового засідання – Савчук О. В.,
представника відповідача – ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Луцької міської ради та Камінь-Каширської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , поданою її представником ОСОБА_3 , на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 грудня 2025 року,
В С Т А Н О В И В:
У травні 2025 року ОСОБА_2 звернулася до суду із даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що у квітні 2023 року померла ОСОБА_4 , яка є її двоюрідною сестрою. Після смерті останньої відкрилась спадщина на належне їй майно: квартиру АДРЕСА_1 та частину житлового будинку АДРЕСА_2 і земельної ділянки, кадастровий номер: 0721410100601:001:0411, площею 0,1 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку. 
Вказувала, що єдиним спадкоємцем п`ятої черги є вона. 
10 листопада 2023 року вона звернулась до нотаріуса в м. Камінь-Каширський, щоб засвідчити її підпис на заяві про прийняття спадщини, яку було направлено до Першої Луцької державної нотаріальної контори, яка надійшла до нотконтори і була зареєстрована 15 листопада 2023 року. Однак у прийнятті заяви їй було відмовлено у зв`язку із пропуском строку на прийняття спадщини. Вказаний строк пропущений фактично в незначному розмірі, а також не з її вини, оскільки вона не була обізнана про смерть спадкодавця, яка проживала в іншому місті, та неправильно зрозуміла в силу свого похилого віку положення законодавства щодо оформлення спадщини в період дії воєнного стану.
Враховуючи викладене, вважала можливим визначити причину пропуску позивачем строку подання заяви про прийняття спадщини поважною та просила суд визначити для неї додатковий строк для прийняття спадщини тривалістю у два місяці.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 грудня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із даним рішенням суду, ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задовольнити.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач Луцька міська рада Волинської області вказує, що вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, просить залишити її без задоволення, а рішення суду залишити без змін.
У судовому засіданні представник відповідача Луцької міської ради –Стецюк О. О. апеляційну скаргу заперечив, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча у встановленому законом порядку були повідомлені про час і місце розгляду справи, а тому апеляційний суд розглянув справу у їх відсутності, що відповідає нормам ч.2 ст.372 ЦПК України.
Заслухавши пояснення представника відповідача Стецюка О. О., дослідивши матеріали справи та вивчивши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову ОСОБА_2 з таких підстав.
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам закону не відповідає.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що наведені позивачем обставини не є поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини, оскільки не пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Такі висновки суду першої інстанції не у повній мірі відповідають встановленим обставинам справи та вимогам закону і судовій практиці Верховного Суду.
Надаючи оцінку доводам позовної заяви та апеляційної скарги, колегія суддів враховує таке.
Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).
Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Згідно з частиною першою статті 1269, частиною першою статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Згідно із частинами першою, другою статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
За змістом зазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини; 2) у спадкоємця були перешкоди для подання заяви для прийняття спадщини; 3) ці обставини визнані судом поважними.
Оцінка поважності причин пропуску строку прийняття спадщини повинна, насамперед, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, у постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 17 серпня 2023 року у справі № 626/274/22.
У справі, що переглядається, встановлено, що в квітні 2023 року померла ОСОБА_4 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію смерті № 00046581980 від 20.08.2024 року (а.с.18).
Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно (квартира АДРЕСА_1 , житлового будинку АДРЕСА_2 та земельної ділянки, кадастровий номер: 0721410100601:001:0411, площею 0,1 га, розташованої за цією ж адресою, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від № 13.02.2024 № 365646741 та від 14.02.2024 року № 365823378 (а.с.26-30).
Поховання ОСОБА_4 , яка померла в квітні 2023 року, проводилось Луцьким спеціалізованим комбінатом комунально-побутового обслуговування 19.05.2023 року за рахунок коштів місцевого бюджету, що підтверджується довідкою, виданою директором Луцького спеціалізованого комбінату комунально-побутового обслуговування виконавчого комітету Луцької міської ради від 03.04.2024 року № 97/01-10 (а.с.71).
ОСОБА_2 є двоюрідною сестрою ОСОБА_4 , що підтверджено відповідними документами (а.с.8-17, 43-48).
Як установлено судом першої інстанції, ОСОБА_4 проживала разом із чоловіком ОСОБА_5 , однак вони обоє померли одночасно у квітні 2023 року. 
Позивач ОСОБА_2 , як спадкоємець п`ятої черги за законом, звернулась до приватного нотаріуса Камінь-Каширського районного нотаріального округу Волинської області Кузьміної І.М., яка 10 листопада 2023 року засвідчила справжність її підпису на заяві про прийняття спадщини, що була направлена до Першої Луцької державної нотаріальної контори міста Луцька Волинської області і на підставі якої державним нотаріусом Севрюковою О. В. було заведено спадкову справу (а.с. 50).
Листом завідувача Першої Луцької державної нотаріальної контори Волинської області Ковальчук Т. Б. № 1954/02-14 від 14.11.2023 року повідомлено ОСОБА_2 про те, що Першою Луцькою державною нотаріальною конторою Волинської області 15.11.2023 року за вх.№1155/02-14 отримано її заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 та заведено спадкову справу № 456/2023. Повідомлено про те, що за консультацією вона може звертатися до Першої Луцької державної нотаріальної контори Волинської області (а.с. 49). 
Постановою державного нотаріуса Першої Луцької державної нотаріальної контори Волинської області № 1755/02-31 від 15.10.2024 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з причини пропуску строку подачі заяви про прийняття спадщини (з матеріалів справи слідує, що останнім днем подачі заяви про прийняття спадщини є 30 жовтня 2023 року) (а.с.22-23).
Вирішуючи питання поважності причин пропуску позивачем шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.
Однією з основоположних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.
Цивільна справа вирішується з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, 
а також правдивості тверджень заявника вимога цього заявника заслуговує довіри.
За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Вирішуючи спір, суд першої інстанції помилково оцінив доводи позивача щодо поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини після смерті її двоюрідної сестри ОСОБА_4 , не звернув достатньої уваги на посилання позивача на те, що пропущений строк на прийняття спадщини є незначним проміжком часу і становить лише фактично 10 днів. 
Про смерть спадкодавця позивачка, якій виповнилось уже 80 років і яка проживала віддалено від своєї сестри та в силу свого віку не була в змозі володіти сучасними засобами зв`язку, і не могла підтримувати тісного і постійного спілкування з родичкою, дізналась про смерть по спливу шестимісячного терміну, оскільки тіло ОСОБА_4 знайшла поліція в м. Луцьку вже у травні 2023 року після скарг сусідів і ніяка державна установа не повідомила ОСОБА_2 вчасно про час та місце її смерті.
Верховний Суд у постановах від 16 серпня 2023 року у справі № 758/13293/18, від 17.10.2018 у справі № 681/203/17-ц висловив відповідну правову позицію, що такі обставини, зокрема, як незначний проміжок пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини (менше двох місяців), є достатніми правовими підставами для визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини. 
Разом з тим, дійсно, саме в період, коли померла спадкодавець ОСОБА_4 , пропуски строку на подання заяви про прийняття спадщини спадкоємцями також були пов`язані з правовою невизначеністю, яку було породжено п. 3 постанови КМУ від 28.02.2022 № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» та змінами від 29 червня 2022 року щодо строків оформлення спадщини під час воєнного стану. Цим пунктом унормовувалось, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на 4 місяці, а свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини. До загального 6-місячного строку від смерті спадкодавця на прийняття спадщини додавалося ще 4 місяці. Таким чином в Україні в період з 29.06.2022 р. по 09.05.2023 р. надавалось 10 місяців на прийняття спадщини чи відмови від неї. 
Ця норма ускладнила обчислення строку для прийняття спадщини не тільки для пересічних громадян України, а й для правників, оскільки певний час ще допускались неоднозначні трактування цього положення, внаслідок чого існувало певне нерозуміння порядку та строків прийняття спадщини, зокрема і з боку нотаріусів, які надавали консультації спадкоємцям.
Отже, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими, разом з іншими доводами позивачки, і покликання на неоднозначне на той час трактування щодо зупинення строків прийняття спадщини.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Оцінивши доводи позивача щодо поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 з позиції дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів, враховуючи загальні засади цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, взявши до уваги незначний проміжок часу між закінченням строку прийняття спадщини та зверненням ОСОБА_2 до нотаріуса (10 днів), апеляційний суд доходить висновку, що встановлений статтею 1270 ЦК України шестимісячний строк для прийняття спадщини ОСОБА_2 пропустила з поважних причин, а тому заявлені вимоги слід задовольнити і визначити ОСОБА_2 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тривалістю 2 (два) місяці, початок якого відраховувати з дня набрання судовим рішенням законної сили.
Визначений судом строк тривалістю 2 місяці, на переконання суду, є достатнім для подання позивачкою заяви про прийняття спадщини.
Подібних правових висновків дійшов і Верховний Суд у постанові від 11 лютого 2026 року у справі № 552/5788/23 .
Суд першої інстанції на зазначені обставини увагу не звернув, а тому дійшов помилкового висновку, що позивачка ОСОБА_2 пропустила шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини без поважних причин.
Відповідно до п.1, 4 ч.1 ст. 376ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
На підставі наведеного суд апеляційної інстанції доходить висновку, що через невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану її представником ОСОБА_3 , задовольнити.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 грудня 2025 року в даній справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов ОСОБА_2 до Луцької міської ради та Камінь-Каширської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задовольнити.
Визначити ОСОБА_2 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , - 2 (два) місяці з дня ухвалення постанови апеляційного суду.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя

Судді: