УХВАЛА

20 квітня 2026 року 
м. Київ

cправа № 914/2908/24 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Рогач Л. І. - головуючої, Краснова Є. В., Мачульського Г. М.,
перевіривши матеріали касаційної скарги фізичної особи - підприємця Магеррамова Шагріяра Маліка Огли
на рішення Господарського суду Львівської області від 01.07.2025 та
на постанову Західного апеляційного господарського суду від 09.12.2025
у справі за позовом фізичної особи - підприємця Магеррамова Шагріяра Маліка Огли
до Приватного акціонерного товариства "Львівський локомотиворемонтний завод",
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Львівська обласна військова адміністрація
про визнання договору недійсним,
ВСТАНОВИВ:
Фізична особа - підприємець Магеррамов Шагріяр Малік Огли (далі - ФОП Магеррамов Шагріяр Малік Огли, позивач, скаржник) звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства "Львівський локомотиворемонтний завод" (далі - ПрАТ "Львівський локомотиворемонтний завод", відповідач), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Львівської обласної військової адміністрації, про визнання договору оренди недійсним та застосування наслідків недійсного правочину на підставі статей 16, 203, 215, 216 Цивільного кодексу України.
Позов обґрунтовано тим, що вказаний правочин суперечить нормам чинного законодавства, інтересам держави та суспільства, що підтверджується рішення Львівського окружного адміністративного суду у справі № 380/3696/23 від 01.11.2023 (рішення набрало законної сили).
Господарський суд Львівської області рішенням від 01.07.2025, залишеним без змін Західним апеляційним господарським судом у постанові від 09.12.2025, відмовив у задоволенні позову.
Суд зазначив, що за змістом частини першої статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Водночас суд першої інстанції вказав, що позивач не врахував, що фактичне користування майном на підставі договору оренди в разі визнання його недійсним (нікчемним) унеможливлює застосування наслідків недійсності правочину відповідно до статті 216 Цивільного кодексу України, оскільки використання майна - "річ" безповоротна, і відновити первісне положення сторін практично неможливо. Адже позивач, як встановили суди у справі № 380/3696/23, де-факто отримав у користування орендоване майно і таке користування вже ним реалізоване, водночас відповідач отримав часткову плату (яка у зазначений спосіб є насправді компенсацією вартості того, що одержав позивач за користування об`єктом оренди) за погодженою сторонами ціною, яка є дійсною на момент звернення орендаря з позовом про таке відшкодування, а законодавець не передбачив можливості здійснення односторонньої реституції. Специфіка правовідносин за договором оренди полягає в тому, що здійснити подвійну реституцію в разі недійсності (нікчемності) такого правочину, зважаючи на закладений у частині першій статті 216 Цивільного кодексу України зміст, у спірних правовідносинах із дотриманням принципів рівноправності, пропорційності, справедливості неможливо.
Таким чином, фактичне користування майном на підставі договору оренди унеможливлює у разі його недійсності (нікчемності) проведення між сторонами двосторонньої реституції, тому такий договір є недійсним з моменту його вчинення, а зобов`язання (права та обов`язки) за цим недійсним (нікчемним) правочином - припиняються на майбутнє (що узгоджується зі змістом вимог статті 236 Цивільного кодексу України).
Колегія суддів суду апеляційної інстанції погодилася з висновком суду першої інстанції про те, що застосувати наслідки недійсності правочину за передане в оренду майно неможливо, тому що відновити первісне становище сторін за одержане в користування майно є безповоротним явищем, а тому фактичне користування майном на підставі договору оренди не дозволяє в разі його недійсності (нікчемності) провести двосторонню реституцію, що свідчить про відсутність підстав для висновку про порушення будь-яких прав орендаря, а відтак і про відсутність підстав для його захисту, адже фактичне користування майном відбулося, що сторонами не заперечувалося, і відновлення первісного становища сторін за одержане в користування майно є неможливим.
Крім того, суди вказали, що позивач не конкретизував, які саме наслідки необхідно застосувати у разі визнання правочину недійсним та не зазначив, яким саме чином відновиться його порушене право та в який спосіб воно порушене.
До Верховного Суду від ФОП Магеррамова Шагріяра Маліка Огли через "Електронний суд" надійшла касаційна скарга, в якій скаржник просить, зокрема, рішення господарського суду Львівської області від 01.07.2025 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 09.12.2025 скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції або постановити нове рішення про задоволення позову. 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду: Рогач Л. І. - головуюча, Краснов Є. В., Мачульський Г. М.
Верховний Суд ухвалою від 11.03.2026 вказану касаційну скаргу залишив без руху, встановив строк для усунення недоліків касаційної скарги протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвали шляхом уточнення вимог, викладених у прохальній частині касаційної скарги, та зазначення однозначно, які саме повноваження суд касаційної інстанції, на думку скаржника, має застосувати за результатом перегляду оскаржуваних судових рішень та надання документа, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 4 844,80 грн за подання касаційної скарги.
Від ФОП Магеррамова Шагріяра Маліка Огли до Верховного Суду надійшло клопотання, у якому скаржник уточнив вимоги касаційної скарги, та надав суду документ, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 4 844,80 грн.
У касаційній скарзі (з урахуванням усунення недоліків), скаржник просить постанову Західного апеляційного господарського суду від 09.12.2025 та рішення Господарського суду Львівської області від 01.07.2025 скасувати та постановити нове рішення про задоволення позову.
Перевіривши матеріали касаційної скарги (з урахуванням усунення недоліків), колегія суддів вирішила, що її подано з дотриманням вимог статей 287- 291 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).
Відповідно до частини четвертої статті 294 ГПК України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначається підстава (підстави) відкриття касаційного провадження.
Згідно з частиною другою статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.
У касаційній скарзі скаржник з посиланням на пункти 1, 4 частини другої статті 287 ГПК України зазначає, що суди першої та апеляційної інстанції в оскаржуваних судових рішеннях застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, незважаючи на подані та долучені представником позивача до матеріалів справи в судах першої та апеляційної інстанцій копії постанов Верховного Суду, висновки яких жодним чином не спростував апеляційний суд в оскаржуваній постанові, а також безпосередньо не дослідив жодного доказу, на які посилався позивач.
ФОП Магеррамов Шагріяр Малік Огли серед іншого вказує, що ухвалюючи оскаржувану постанову апеляційний суд не застосував правових висновків, які мали бути застосовані у подібних правовідносинах, викладених Верховним Судом щодо застосування норми права, а саме статті 1, частини другої статті 9, статей 11, 15, 16, 23, 202, 203, 215, 216, 236, частини першої статті 220, частини другої статті 228, 387, 391, 761, статті 759, частини третьої статті 760, 761, 768 Цивільного кодексу України, статей 19, 194, 211 Земельного кодексу України, частини другої статті 207, частини другої статті 4, частин першої-третьої, шостої статті 283, частини третьої статті 287 ГПК України, статей 73-74, 76-79, 86, 162, 163, 164, 173, 180, 232, 236-238 ГПК України, з правовідносинами у справі, яка переглядається.
Скаржник зазначає про неврахування судами першої та апеляційної інстанцій висновків Верховного Суду, викладених, зокрема, у постановах від 04.03.2025 у справі № 916/4116/23 та від 14.01.2025 у справі № 916/4568/23 та у інших вказаних у касаційній скарзі постановах.
Також у касаційній скарзі вказано, що суд апеляційної інстанції, порушуючи статті 73-74, 76-79, 86, 236-238 ГПК України взагалі не взяв до уваги жодного доказу та доводу поданого позивачем у цій справі та не зазначив у постанові причини та підстави відхилення доказів, на які послався позивач.
Крім того, позивач зазначає, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 01.11.2023 у справі № 380/3696/23 встановлено, що Магеррамов Шагріяр Малік Огли жодного дня не користувався спірною ділянкою та тимчасовою спорудою, яка розміщена на ній. Ця обставина є доведеною та не підлягає доказуванню у цій справі.
Верховний Суд вказує, що обґрунтовуючи касаційну скаргу, скаржник зазначає також, що така скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ГПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи, справа має для скаржника виняткове значення.
З цього приводу Суд зазначає, що згідно із частиною третьою статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню: 1) рішення, ухвали суду першої інстанції та постанови, ухвали суду апеляційної інстанції у справах, рішення в яких підлягають перегляду в апеляційному порядку Верховним Судом; 2) судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Оскільки у цій справі судове рішення, що оскаржується, не підлягає перегляду в апеляційному порядку Верховним Судом, справа не є малозначною та не відноситься до тих, в яких ціна позову не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, наведені скаржником випадки касаційного оскарження, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ГПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи, справа має для скаржника виняткове значення не дають правових підстав для відкриття касаційного провадження у справі.
Враховуючи доводи касаційної скарги (з урахуванням усунення недоліків), колегія суддів дійшла висновку, що матеріали скарги є достатніми для відкриття касаційного провадження за наявності випадків касаційного оскарження судових рішень, передбачених пунктами 1, 4 частини другої статті 287 ГПК України. 
За змістом статті 295 ГПК України учасники справи мають право подати до суду касаційної інстанції відзив на касаційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом касаційної інстанції в ухвалі про відкриття касаційного провадження. Оскільки подання відзиву на касаційну скаргу в письмовій формі є правом учасників справи, то у разі реалізації такого права суд касаційної інстанції встановлює відповідний строк для подання зазначеного відзиву.
У касаційній скарзі ФОП Магеррамов Шагріяр Малік Огли просить поновити строк на касаційне оскарження рішення Господарського суду Львівської області від 01.07.2025 та постанови Західного апеляційного господарського суду від 09.12.2025.
Відповідно до частини першої статті 288 ГПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, що оскаржується, або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Частиною другою статті 288 ГПК України передбачено, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Відповідно до частини шостої статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є, зокрема, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.
З огляду на те, що повна оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції від 09.12.2025 в електронному вигляді доставлена в Електронний кабінет ФОП Магеррамова Шагріяра Маліка Огли 16.12.2025 о 12:59, а суд отримав повідомлення про доставлення 16.12.2025 о 13:09, що підтверджується довідкою з автоматизованої системи документообігу суду про доставку документа в кабінет Електронного суду, останнім днем для подання касаційної скарги є 05.01.2026, а отже, скаржник має право на поновлення строку на касаційне оскарження, оскільки скарга подана в межах двадцяти днів з дня вручення повного судового рішення.
Керуючись статтями 234, 235, 287- 291, 294, 295, 301 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
1. Поновити фізичній особі - підприємцю Магеррамову Шагріяру Маліку Огли строк на касаційне оскарження рішення Господарського суду Львівської області від 01.07.2025 та постанови Західного апеляційного господарського суду від 09.12.2025 у справі № 914/2908/24
2. Відкрити касаційне провадження у справі № 914/2908/24 за касаційною скаргою фізичної особи - підприємця Магеррамова Шагріяра Маліка Огли рішення Господарського суду Львівської області від 01.07.2025 та постанови Західного апеляційного господарського суду від 09.12.2025 і здійснити перегляд оскаржуваних судових рішень у відкритому судовому засіданні  03 червня 2026 року о 12:30 у приміщенні Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду за адресою: м. Київ, вул. О. Копиленка, 6, в залі судових засідань № 10 (кабінет № 332). 
3. Учасники справи мають право подати до Верховного Суду відзиви на касаційну скаргу до 14 травня 2026 року, відсутність яких не перешкоджатиме здійсненню касаційного перегляду.
4. Інформацію щодо розгляду справи можна отримати на сторінці суду на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет за вебадресою: http://supreme.court.gov.ua.
5. Довести до відома учасників справи, що їхня явка в судове засідання є необов`язковою. Верховний Суд також роз`яснює про право сторін подати заяви про розгляд справи за їх відсутності, а також про їхнє право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у порядку статті 197 Господарського процесуального кодексу України.
6. Витребувати з Господарського суду Львівської області/Західного апеляційного господарського суду матеріали справи № 914/2908/24. 
7. Копію ухвали надіслати до Господарського суду Львівської області та Західного апеляційного господарського суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуюча Л. Рогач
Судді Є. Краснов
Г. Мачульський