Справа № 135/1373/25
Провадження № 22-ц/801/596/2026
Категорія: 41
Головуючий у суді 1-ї інстанції Нікандрова С. О.
Доповідач:Матківська М. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2026 року	Справа № 135/1373/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі:
Головуючого: Матківської М. В.
Суддів: Войтка Ю. Б., Міхасішина І. В.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 18 грудня 2025 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
Рішення ухвалила суддя Нікандрова С. О.
Рішення ухвалено без повідомлення (виклику) сторін у м. Ладижин 
Повний текст рішення складено 18 грудня 2025 року,

Встановив:
У вересні 2025 року ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи позовну заяву тим, що 17 квітня 2024 року між сторонами за допомогою Веб-сайту (navse.in.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем позивача, в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії №1382-1098. 
Як вбачається зі змісту кредитного договору разом із правилами відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів), паспортом споживчого кредиту, таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором (графік платежів за договором) складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та з яким позичальник був попередньо ознайомлений; у відповідності до норм ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» кредитний договір був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію». Позичальнику було надано наступний одноразовий ідентифікатор С7594, для підписання кредитного договору № 1382-1098 від 17 квітня 2024 року, підтвердження ознайомлення з правилами та інших супутніх документів. 
Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати позичальнику кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту – 20 000,00 грн.; строк кредитування - 300 днів; базовий період - 14 днів; комісія за видачу кредиту – 15% від суми кредиту; знижена % ставка -1,20 % в день; стандартна % ставка - 1,50 % в день. 
ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору. 
Відповідач ОСОБА_1 порушила умови кредитного договору, станом на 25 серпня 2025 року загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить 86 775,60 грн., що складається із: простроченої заборгованості за кредитом – 18 790,94 грн.; простроченої заборгованості за нарахованими процентами – 67 984,66 грн. 
Разом з тим, кредитодавцем прийнято рішення про можливість застосування до позичальника Програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», а саме часткового списання заборгованості позичальника за нарахованими процентами в сумі 4221,52 грн. за умови погашення позичальником решти заборгованості за кредитним договором. 
Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 частину заборгованості за кредитним договором № 1382-1098 від 17 квітня 2024 року в розмірі 82 554,09 грн., в тому числі: прострочену заборгованість за кредитом – 18 790,94 грн.; прострочену заборгованість за нарахованими процентами – 63 763,14 грн., а також судовий збір в сумі 2 422,40 грн.
Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 18 грудня 2025 року позов ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором № 1382-1098 від 17 квітня 2024 року в розмірі 70 710,06 грн., в тому числі: прострочену заборгованість за кредитом – 18 790,94 грн.; прострочену заборгованість за нарахованими процентами – 51 919,12 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 074,79 грн. 
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та винести нове, яким відмовити у задоволенні позову.
Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що суд першої інстанції не врахував, що відповідні докази використання чи накладення електронного підпису під час укладення договору про відкриття кредитної лінії № 1382-1098 від 17 квітня 2024 року, в матеріалах справи відсутні. Додані ж до позову документи подані лише у вигляді сканованої копії та не містять електронних підписів кредитодавця та позичальника або будь-яких даних, які б свідчили про волевиявлення прийняття (акцепту) пропозиції (оферти) щодо укладення кредитних договорів відповідачем. Позивачем не надано доказів проведення ідентифікації відповідача при вході в особистий кабінет в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. Правила відкриття кредитної лінії, долучені позивачем до позову не можна вважати належним та допустимим доказом та частиною кредитного договору № 1382-1098 від 17 квітня 2024 року, оскільки вони не містять підпису позичальника та яких договорів вони стосуються.
При цьому позивачем до позовної заяви не долучено жодних первинних бухгалтерських документів на підтвердження здійснення нарахувань по кредитному договору № 1382-1098 від 17 квітня 2024 року. У зв`язку із відсутністю в матеріалах справи вказаних документів, відсутня можливість перевірити як факт наявності заборгованості у відповідача, так і встановити її розмір. При цьому надані позивачем довідки не можуть бути належним та допустимим доказом отримання відповідачем кредитних коштів. В свою чергу, розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані банком в позовній заяві, а отже не є належним доказом існування боргу.
Також, вимога про нарахування відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Позивач як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи із порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги чинного законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.
ОСОБА_1 просить звернути увагу, що Законом України від 22 листопада 2023 року № 3498-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» передбачено, що він набрав чинності 24 грудня 2023 року, а оспорюваний кредитний договір начебто датований 17 квітня 2024 року, тобто після набрання чинності цим Законом, і в такому разі строк його дії вже не припадає на перехідний період, який визначений для договорів, укладених до набрання чинності вищевказаного Закону України в новій редакції, а відтак до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» про те, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1,00 %.
Позивач ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Від відповідача ОСОБА_1 надійшли додаткові пояснення у справі подібного змісту що й апеляційна скарга.
Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.
Судом встановлено, що 17 квітня 2024 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та позичальником ОСОБА_1 був укладений договір про відкриття кредитної лінії № 1382-1098 продукту «На ВСЕ», за умовами якого, позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб в сумі 20 000,00 грн., строк кредитування 300 днів (до 10 лютого 2025 року), базовий період 14 днів, стандартна процентна ставка 1,50 % в день, знижена процентна ставка - 1,20% в день, комісія за видачу кредиту - 15,00% від суми кредиту (п.п. 4.1, 4.6, 4.7, 4.9, 10.2 договору) (а. с. 12-21, 32-34).
Кредитний договір укладений з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи - вебсайту https://navse.in.ua, який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (кредитодавця), в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле.
Невід`ємною частиною цього договору є дравила відкриття кредитної лінії, які розміщені на сайті товариства. Приймаючи умови договору, клієнт підтверджує, що він ознайомлений з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватись (а. с. 22-29).
Кредитний договір підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (пароля), про що свідчить п. 12 договору - реквізити сторін.
Умови кредитування визначено також в паспорті споживчого кредиту, з яким ОСОБА_1 ознайомилася та підписала електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора (а. с. 29 зворот-31).
Відповідно до п.1.13 невід`ємною частиною цього договору є додатки: (1) правила відкриття кредитної лінії, (2) паспорт споживчого кредиту, (3) таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором (графік платежів за договором) відповідно до методики Національного банку України.
У розділі 12 «Реквізити Сторін» кредитного договору № 1382-1098 від 17 квітня 2024 року зазначено, що договір зі сторони позичальника підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) C7594, а зі сторони кредитодавця засвідчено кваліфікованою електронною печаткою із позначкою часу, як передбачено вимогами п. 15 постанови Правління НБУ «Про затвердження Положення про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий, фінансовий кредит)» від 03 листопада 2021 року № 113. На підтвердження зазначеного надано протокол створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису, з якого вбачається, що договір підписаний електронною печаткою ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС»: 12:36:57 17 квітня 2024 року.
На підтвердження укладання кредитного договору позивачем наданий моніторинг дій користувача в Інформаційно-телекомунікаційній системі ОСОБА_1 , який відображає послідовність всіх дій споживача та кредитодавця в хронологічному порядку, починаючи з моменту входу ОСОБА_1 на сайт кредитодавця і входу в особистий кабінет, створення заявки, надсилання смс про схвалення заявки, надсилання емейлу про схвалення заявки, розміщення оферти в особовому кабінеті клієнта, підтвердження ознайомлення з офертою відповідача відправлення смс з одноразовим ідентифікатором для підписання, отримання повідомлення про прийняття (акцепт), введення одноразового ідентифікатора відповідачем та до моменту повідомлення про укладання договору та надання послуги, шляхом переказу грошових коштів на банківську картку зазначену відповідачем (а. с. 102).
ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, згідно повідомлення АТ КБ «Приватбанк» через систему платежів LigPay на підставі договору № 4010 від 02 грудня 2019 року платежем № 2451038358 17 квітня 2024 року перераховано грошові кошти в сумі 20 000 грн. за кредитним договором № 1382-1098 на картку відповідача ОСОБА_1 НОМЕР_1 (а. с. 35-37).
Видача відповідачу коштів за кредитним договором № 1382-1098 від 17 квітня 2024 року також підтверджується довідкою ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (а. с. 38).
Відповідач ОСОБА_2 в порушення умов кредитного договору своєчасно, в порядку та на умовах, визначених кредитним договором, кредитні кошти не повернула, згідно розрахунку заборгованості станом на 26 серпня 2024 року загальний розмір заборгованості за кредитним договором № 1382-1098 від 17 квітня 2024 року становить 86 775,60 грн., що складається з: простроченої заборгованості за кредитом – 18 790,94 грн.; простроченої заборгованості за нарахованими процентами – 67 984,66 грн. (а. с. 39-41).
Також встановлено, що позивачем до відповідача застосовано програму лояльності за правилами акції під умовною назвою «Обмеження нарахування відсотків при примусовому стягненні заборгованості» для споживачів фінансових послуг ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (а. с. 42-44), частково було списано заборгованість по нарахованим процентам в сумі 4221,52 грн., тому сума заборгованості пред`явлена до стягнення становить 82 554,08 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за кредитом – 18 790,94 грн., прострочена заборгованість за нарахованими процентами 63 763,14 грн.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 взятих на себе кредитних зобов`язань в строки, передбачені кредитним договором, не виконала, а тому з неї стягнута заборгованість за кредитним договором № 1382-1098 від 17 квітня 2024 року в розмірі 70 710,06 грн., з яких: прострочена заборгованість за кредитом – 18 790,94 грн.; прострочена заборгованість за нарахованими процентами – 51 919,12 грн. Суд першої інстанції врахував, що договір № 1382-1098 від 17 квітня 2024 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 укладений 17 квітня 2024 року на 300 днів, тобто після набрання чинності Законом України № 3498-IX від 22 листопада 2023 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», а отже умова договору про нарахування відсотків за користування кредитними коштами з використанням процентної ставки в більшому розмірі є нікчемною та здійснив перерахунок заборгованості відповідача за відсотками. 
Апеляційний суд вважає такий висновок суду першої інстанції правильним.
За правилом частини першої статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх.
Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі статтею 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Із матеріалів справи вбачається, що договір № 1382-1098 від 17 квітня 2024 року про відкриття кредитної лінії укладено між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту (https://navse.in.ua). Цей договір разом із правилами надання споживчих кредитів складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та з яким позичальник був попередньо ознайомлений, про що свідчить підписаний паспорт споживчого кредиту (інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит)(а. с. 12-21). Позичальнику було надано наступний одноразовий ідентифікатор «С7594» для підписання кредитного договору 17 квітня 2024 року, підтвердження ознайомлення з правилами відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів), паспорт споживчого кредиту (а. с. 12-34).
Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року в справі № 524/5556/19 дійшов висновку про те, що одноразовим ідентифікатором є комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. Відповідно, використання для підписання договорів позики електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який містить тільки комбінацію цифр, узгоджується із вимогами законодавства».
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03 лютого 2023 року у справі № 757/22453/20-ц, від 26 лютого 2024 року у справі № 752/6020/21. 
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується апеляційний суд, встановивши, що кредитний договір укладено сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», та за відсутності належних доказів про те, що договір укладено іншою особою, а грошові кошти перераховані на банківську картку, яка відповідачу не належить, дійшов обґрунтованого висновку про факт укладення 17 квітня 2024 року кредитного договору № 1382-1098. 
Подібні правові за змістом висновки викладено Верховним Судом у постановах: від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20, від 20 червня 2022 року у справі № 757/40396/20, від 04 грудня 2023 року у справі № 212/10457/21.
Крім того, як було встановлено судом першої інстанції, відповідно до умов договору відповідач, з метою отримання послуг з онлайн-кредитування, вирішив скористатись ідентифікацією особи через BankID.
BankID Національного банку – це державна система віддаленої ідентифікації, яка забезпечує передачу персональних даних користувачів від банку, в якому відкрито рахунок, до суб`єкта, який надає користувачу послугу.
За таких обставин доводи апеляційної скарги, щодо неукладення договору відповідачем апеляційним судом відхиляються у зв`язку з їх безпідставністю. 
Доводи відповідача про те, що матеріали справи не містять доказів перерахування коштів, а тому підстави для задоволення позову відсутні, з урахуванням правовідносин, що виникли між сторонами є хибними, а тому апеляційним судом відхиляються.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем до позовної заяви додано довідку ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» про перерахування суми кредиту №1382-1098 від 17 квітня 2024 року (а. с. 38), перерахування яких підтверджується копією листа АТ КБ «ПриватБанк» від 28 серпня 2025 року (а. с. 35-37).
Судом враховується, що принцип оцінки доказів «поза розумним сумнівом» полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, підтверджених доказами.
Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.
Певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року, справа № 129/1033/13-ц).
Позивач ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», з урахуванням перерахування коштів на банківську карту № НОМЕР_2 банком-емітентом якої є АТ КБ «Приватбанк», не володіє та не може володіти первинними бухгалтерськими документами, оскільки товариство не є банком та здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема безготівковий переказ коштів без відкриття банківських рахунків. 
Натомість товариство надало усі наявні докази, що підтверджують факт перерахування коштів на банківську картку № НОМЕР_2 зазначену позичальником при укладенні договору №1382-1098 від 17 квітня 2024 року.
Крім того, відповідно до основних засад цивільного судочинства - змагальності та диспозитивності (статті 12, 13 ЦПК України), обов`язків з доказування (частина перша статті 81 ЦПК України), саме відповідач має довести безпідставність позовних вимог і наданих позивачем доказів, а не суд, в якого відсутні такі повноваження поза межами перевірки доводів, які міг би надати відповідач.
Разом з тим, заперечуючи факт отримання грошових коштів за кредитним договором № 1382-1098 від 17 квітня 2024 року, відповідачем ОСОБА_1 не надано виписки по її особовому рахунку, доступ до якої вона має, як клієнт банку-емітенту банківської карти АТ КБ «Приватбанк», чи довідки про відсутність у неї банківської карти № НОМЕР_2 на момент укладення договору та здійснення перерахувань коштів.
Колегія суддів вважає, що така поведінка відповідача не відповідає ознакам чесності, відкритості й поваги до інших учасників судового процесу та суду, вона не направлена на сприяння суду в своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, справедливому вирішенні спору, а має на меті уникнення виконання зобов`язання перед позивачем.
Не знайшли підтвердження і доводи апеляційної скарги про нібито нарахування відсотків за користування кредитними коштами поза межами погодженого строку кредитування, а також несправедливості розміру відсотків.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач, підписавши договір про відкриття кредитної лінії № 1382-1098 від 17 квітня 2024 року, погодилась, що строк кредитування, тобто строк на який надається кредит позичальнику: 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику. Дата повернення (виплати) кредиту 10 лютого 2025 року (п. 4.9 договору).
Відповідно до п. 4.4. кредитного договору - базовий період складає 14 (чотирнадцять) календарних днів. Перебіг першого базового періоду починається з дати надання/видачі кредиту та закінчується в дату останнього календарного дня першого базового періоду. Перебіг кожного наступного базового періоду починається з наступної дати за датою закінчення попереднього базового періоду. Перебіг останнього базового періоду закінчується в останній день строку дії цього договору.
При цьому пунктом 1.1 договору визначено, що базовий період – проміжки часу впродовж строку дії договору, в останні дні яких у позичальника настає обов`язок сплати відсотків за користування кредитом. Кількість днів у базовому періоді вказана у договорі і визначена сторонами на підставі пропозиції кредитодавця, сформованої із урахуванням побажань позичальника, наданих в процесі звернення щодо отримання кредиту через веб-сайт кредитодавця.
У пункті 4.5 кредитного договору зазначено – сплату процентів за користування кредитом та комісії за видачу кредиту (якщо п. 4.7. цього договору передбачає сплату комісії за видачу кредиту) позичальник зобов`язаний здійснювати у визначені графіком платежів за договором за зниженою ставкою (який є додатком 3 до цього договору) дати, які є останніми днями відповідних базових періодів.
Згідно п. 4.6. та 10.2. кредитного договору – нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту.
Отже, умови договору є чіткими та зрозумілими: передбачають строк кредитування, тобто строк на який надається кредит позичальнику у 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику; дату повернення (виплати) кредиту – 10 лютого 2025 року; базові періоди, що складають 14 календарних днів та з закінченням яких пов`язаний обов`язок позичальника сплатити відсотки за користування кредитом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 зазначено, що ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 вересня 2020 року в справі № 559/1605/18 зроблено висновок по застосуванню пункту 3 статті 3, статті 627 ЦК України та вказано, що свобода договору має декілька складових. Зокрема, свобода укладання договору; у виборі контрагента, виду договору, визначенні умов договору, форми договору. При реалізації принципу свободи договору слід враховувати вимоги ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, розумності та справедливості. Тобто законодавець, закріплюючи принцип свободи договору, встановив і його обмеження. Причому останні є одночасно й межами саморегулювання. Вони передбачені в абзаці 2 частини третьої статті 6 ЦК України, згідно з якою сторони не можуть відступати від положень актів цивільного законодавства в разі існування певних підстав.
Відтак, з огляду на свободу договору, яка передбачена статтею 6, 627 ЦК України, сторони на власний розсуд визначили строк кредитування у 300 календарних днів, а також передбачили право кредитора нарахувати у цей період відсотки у визначеному договором розмірі.
При цьому договір та його умови в судовому порядку не оскаржувались, не визнавалися недійсними, а тому є такими, що відповідають волевиявленню сторін.
Відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про сплату нею заборгованості чи про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку. Так само суду не надано жодних доказів, на підтвердження фактичної незгоди відповідача з умовами договору, адже договір розірваний не був, його умови в судовому порядку не оскаржувались, не визнавалися недійсними, а тому є такими, що відповідають волевиявленню сторін. 
При цьому з досліджених матеріалів справи вбачається, що умови кредитного договору № 1382-1098 від 17 квітня 2024 року про відкриття кредитної лінії укладеного між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 , не можна вважати несправедливими, оскільки розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст. 627 ЦК України.
Крім того, проценти за користування кредитом визначено згідно положень ст. ст. 1048, 1056-1 ЦК України, відповідно такі не є компенсацією за невиконання зобов`язань за договором в розумінні вище вказаного положення закону.
Суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи відповідача про порушення положень статей 11 та 18 Закону України «Про захист прав споживачів». 
Колегія суддів звертає увагу на те, що у договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. А тому, враховуючи положення чинного законодавства України про принцип свободи договору, відповідач мав можливість не вступати у кредитні відносини із позивачем, якщо дійсно вважав встановлений розмір відсотків за користування коштами чи інші умови договору несправедливими, натомість ОСОБА_1 погодила зі своєї сторони такі умови договору, підписавши його зміст без будь-яких застережень.
Підписавши кредитний договір, ОСОБА_1 засвідчила, що погодилась на отримання у кредит коштів саме на таких умовах, що визначені договором, а доводи приведені в апеляційній скарзі цього не спростовують. 
При цьому проценти за користування кредитом у договорі визначено відповідно до ст. 1048, 1054, 10561 ЦК України та вони не є компенсацією у разі невиконання зобов`язань за договором в розумінні п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».
Посилання відповідача на те, що кредитний договір датований 17 квітня 2024 року, тобто після набрання чинності Законом України від 22 листопада 2023 року № 3498-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», а відтак максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1,00 %, апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані. 
Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування», а саме частинами 4, 5, 6, якими введено денну процентну ставку. 
Денна процентна ставка – це розрахунковий показник, що обчислюється відповідно до законодавчо визначеної формули, а саме ч. 4 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», яка дозволяє оцінити загальні витрати споживача за кредитом у прив`язці до строку його дії: ДПС = (ЗВСК/ЗРК)/t х 100%, де ДПС - денна процентна ставка; ЗВСК - загальні витрати за споживчим кредитом; ЗРК - загальний розмір кредиту; t - строк кредитування у днях.
Відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» Розділ 4 Прикінцеві та перехідні положення, частина 17 «Тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Виходячи з цієї норми законодавчо встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів – 2,5% (з 24.12.2023 по 22.04.2024 р. включно) протягом наступних 120 днів – 1,5% (з 23.04.2024 по 20.08.2024 р. включно) 
Тобто лише з 21 серпня 2024 року максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини 4 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» не може перевищувати 1%.
З метою забезпечення дотримання фінансовими установами вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року № 3498-IX Національним банком України надано додаткові роз`яснення від 19 лютого 2024 року щодо виконання окремих вимог Закону № 3498-IX, а саме щодо максимального розміру денної процентної ставки.
Відповідно до зазначеного роз`яснення за договорами про споживчий кредит, які укладатимуться зі споживачами після набрання чинності Законом № 3498-IX, в тому числі строк кредитування за якими триватиме після 21 серпня 2024 року, денна процента ставка повинна розраховуватися на дату укладення договору про споживчий кредит з урахуванням законодавчих обмежень, встановлених саме на дату укладання такого договору.
Відповідно до п. 4.12. кредитного договору № 1362-3242 від 17 квітня 2024 року денна процентна ставка на дату укладення цього договору складає: 1,388 процентів. 
Відповідно до п. 4.15. кредитного договору денна процентна ставка розраховується у процентах за формулою: ДПС:1,388 процентів = (ЗВСК:83 280.88 грн./ЗРК:20000.00 грн.)/t:300 днів х 100% 
Отже, денна процентна ставка у розмірі 1,388 передбачена пунктом 4.12 договору, відповідає вимогам чинного законодавства та не перевищує встановлених законодавчих обмежень на момент укладення договору, оскільки договір було укладено 17 квітня 2024 року, тобто у період (з 24 грудня 2023 року по 22 квітня 2025 року) коли денна процентна ставка не могла перевищувати 2,50%,
Кредитодацем встановлено денну проценту ставку згідно чинного законодавства у розмірі 1,388 % що не перевищує законодавчих обмежень, згідно з якими максимальний розмір денної процентної ставки не міг перевищувати 2,50%.
З урахуванням всього викладеного апеляційний суд вважає, що встановлені у справі обставини у сукупності свідчать про безпідставність доводів апеляційної скарги, а судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідач ОСОБА_1 взятих на себе кредитних зобов`язань в строки, передбачені кредитним договором, не виконала, а тому з неї на користь ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 1382-1098 від 17 квітня 2024 року в розмірі 70 710,06 грн., з яких: прострочена заборгованість за кредитом – 18 790,94 грн.; прострочена заборгованість за нарахованими процентами – 51 919,12 грн.
Колегія суддів враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа "Проніна проти України", № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).
За наведених обставин апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим не підлягає до скасування чи зміни, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.
Відповідно до положень пункту 2 частини 6 статті 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому рішення у ній не підлягає касаційному оскарженню (пункт 2 частини 3 статті 389 ЦПК України).
На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд 
Постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 18 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.
Головуючий	М. В. Матківська  	
Судді	Ю. Б. Войтко  	
  	І. В. Міхасішин