ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2026 р.	Справа № 554/17064/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Спаскіна О.А.,
Суддів: Присяжнюк О.В. , Любчич Л.В. ,
за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області на рішення Шевченківського районного суду міста Полтави від 28.01.2026, головуючий суддя І інстанції: Материнко М.О., вул. Навроцького, 5, м. Полтава, Полтавська, 36002, по справі №554/17064/25
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області 
про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного суду м.Полтави з позовом до Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області, в якому просила скасувати постанову №052 від 20.11.2025 про накладення штрафу, винесену в.о. начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області Ніколенко А.О., якою ОСОБА_1 притягнено до адміністративної відповідальності та накладено штраф у розмірі 3400,00 грн. за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 165-2 КУпАП України.
Рішенням Шевченківського районного суду м.Полтави від 28.01.2026 позовні вимоги задоволено.
Скасовано постанову № 052 від 20.11.2025 про накладення штрафу, винесену в.о. начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області Ніколенко Аліною Олександрівною, якою на ОСОБА_1 , начальника юридичної служби Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго», накладено штраф у розмірі 3400,00 грн.
Закрито провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.165-2 КУпАП та накладення адміністративного стягнення згідно постанови від 20.11.2025 року № 052.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 484 грн. 48 коп.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт звертає увагу суду, що спірна постанова була складена відповідно до вимог чинного законодавства, а позивач була належним чином повідомлена про розгляд справи. Відповідно, саме ОСОБА_1 , як посадова особа ПОКВТПГ «Полтаватеплоенерго» начальник юридичної служби, яка була уповноважена на отримання акту перевірки, та яка, згідно наданих довіреністю повноважень, мала відповідну правоздатність, зокрема деліктоздатність у частині настання відповідальності за наслідком утворення підприємством під час господарської діяльності фінансових документів, за якими здійснювався відпуск теплової енергії споживачам, у тому числі за адресою: АДРЕСА_1 у визначений актом період та під час виконання наданих довіреністю повноважень – є суб`єктом відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 165-2 КУпАП, оскільки саме остання, внаслідок відпуску підприємством теплової енергії споживачам, у тому числі на підставі договорів, що укладені зі споживачами згідно Розділу 3 Статуту ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», та наявності відповідної деліктоздатності та рецидиву правопорушення була належним суб`єктом відповідного правопорушення, який повторно допустив порушення вищенаведеного порядку застосування тарифів.
Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ст. 308 КАС України та керуючись ст. 229 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що в період з 27.10.2025 по 07.11.2025 Головним управлінням Держпродспоживслужби в Полтавській області проведена позапланова перевірка Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» з питань дотримання вимог порядку формування, встановлення та застосування тарифу на послугу з постачання теплової енергії на підставі звернення фізичної особи гр. ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 та направлення Держпродспоживслужби від 24.10.2025 № 703.
За результатами позапланової перевірки ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» щодо дотримання вимог законодавства у сфері формування, встановлення та застосування державних регульованих цін складено акт № 091 від 07.11.2025, винесено припис №027 від 12.11.2025 про виконання законних вимог щодо усунення порушень порядку формування, встановлення та застосування державних регульованих цін та рішення про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення законодавства про ціни і ціноутворення №045 від 12.11.2025, а також винесено постанову №052 від 20.11.2025 року про притягнення начальника юридичної служби Сотник І.Л., яка діє за довіреністю №29-14/55 від 10.02.2025, що міститься в матеріалах справи, до адміністративної відповідальності.
Позивач вважаючи спірну постанову незаконною, звернувся до суду з позовом.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 165-2 КУпАП, зокрема, об`єктивної та суб`єктивної його сторін.
Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
В ч. 2 ст. 9 КАС України закріплено - суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ст.ст. 245, 246 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та дотримання процесуального порядку розгляду справи.
Згідно зі ст. 251 КУпАП - доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 165-2 КУпАП, порушення порядку формування, встановлення та застосування цін і тарифів, а також знижок, націнок, доплат до них - тягне за собою накладення штрафу на громадян у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - у розмірі ста п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно із ч. 2 ст. 165-2 КУпАП, ті самі дії, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з правопорушень, зазначених в частині першій цієї статті, - тягнуть за собою накладення штрафу на громадян у розмірі ста п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Також, відповідно до ч. 3 ст. 165-2 КУпАП, дії, передбачені частиною першою цієї статті, вчинені під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, на товари протиепідемічного призначення, що необхідні для запобігання поширенню епідемій, пандемій коронавірусної хвороби (COVID-19), та/або товарів, що мають істотну соціальну значущість, перелік яких визначений Кабінетом Міністрів України, якщо ціна перевищила більше ніж у 1,2 раза рівень ціни, визначений Кабінетом Міністрів України на такий товар, - тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двохсот до двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двохсот п`ятдесяти до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП вбачається, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених ч. 2 цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно зі статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Судовим розглядом встановлено, що в період з 27.10.2025 по 07.11.2025 Головним управлінням Держпродспоживслужби в Полтавській області проведена позапланова перевірка Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» з питань дотримання вимог порядку формування, встановлення та застосування тарифу на послугу з постачання теплової енергії на підставі звернення фізичної особи гр. ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 та направлення Держпродспоживслужби від 24.10.2025 № 703.
За результатами позапланової перевірки ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» щодо дотримання вимог законодавства у сфері формування, встановлення та застосування державних регульованих цін складено акт № 091 від 07.11.2025, винесено припис №027 від 12.11.2025 про виконання законних вимог щодо усунення порушень порядку формування, встановлення та застосування державних регульованих цін та рішення про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення законодавства про ціни і ціноутворення № 045 від 12.11.2025, а також винесено постанову №052 від 20.11.2025 року про притягнення начальника юридичної служби Сотник І.Л., яка діє за довіреністю № 29-14/55 від 10.02.2025, що міститься в матеріалах справи, до адміністративної відповідальності.
Статтею 43 Закону України «Про місцеве самоврядування» передбачено, що виключно на пленарних засіданнях районної, обласної ради вирішуються, зокрема, питання встановлення тарифів на житлово-комунальні послуги, які надаються підприємствами, що перебувають у спільній власності територіальних громад, представництво інтересів яких здійснює відповідна районна чи обласна рада, а також суб`єктами господарювання, що здійснюють управління (експлуатацію) цілісними майновими комплексами таких підприємств.
Формування, затвердження, порядок та умови застосування тарифів на теплову енергію, послугу з постачання теплової енергії і послугу з постачання гарячої води віднесено виключно до компетенції Полтавської обласної ради. Відповідно до Статуту ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» основними напрямками діяльності підприємства є забезпечення тепловою енергією для потреб опалення та приготування гарячої води житлового фонду, комунально-побутових та інших об`єктів; проведення ремонтів обладнання теплового господарства. ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» є підприємством комунальної форми власності.
Статут підприємства не визначає предмет діяльності підприємства – встановлення порядку та умов застосування тарифів на теплову енергію, послугу з постачання теплової енергії і послугу з постачання гарячої води.
Рішення Полтавської обласної ради від 21 жовтня 2021 року № 286 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води, що надаються Полтавським обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства «Полтаватеплоенерго», які введено в дію з 01.11.2021, у спірному періоді було чинним та не скасованим, а тому обов`язковим для виконання всіма розташованими на відповідній території органами влади, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, відповідно до вимог ст.73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».
30 вересня 2021 року між Кабінетом Міністрів України, НАК «Нафтогаз України» і Всеукраїнською асоціацією органів місцевого самоврядування «Асоціація міст України» та Палатою місцевих влад Конгресу місцевих та регіональних влад, був укладений Меморандум про взаєморозуміння щодо врегулювання проблемних питань у сфері постачання теплової енергії та постачання гарячої води в опалювальному періоді 2021/2022. У Меморандумі зазначено, що з метою уникнення будь-яких сумнівів цей Меморандум не може становити, не може вважатися та не може бути розтлумачений як: поправка до будь-якого договору, чи будь-якого іншого правового документа; відмова від будь-якого права чи вимоги, які будь-хто з підписантів цього Меморандуму має або може маги проти інших сторін, що підписали цей Меморандум, у тому числі від права звернення до суду чи арбітражу для захисту своїх прав та інтересів. Зазначено, що Меморандум не породжує додаткових зобов`язань для будь якої із Сторін.
Полтавська обласна рада - своїм рішенням № 286 від 21 жовтня 2021 року зробила примітку, що відповідно до положень розділу III Меморандуму про взаєморозуміння щодо врегулювання проблемних питань у сфері постачання теплової енергії та постачання гарячої води в опалювальному періоді 2021/2022рр для розрахунків із кінцевими споживачами комунальних послуг (населенням) тарифи, встановлені цим рішенням, застосовувати після завершення опалювального періоду 2021/2022.
Опалювальний сезон 2021/2022 завершився 30.04.2022, а тому з 01.05.2022 підприємством правомірно застосовано до споживачів категорії «населення» тарифи, встановлені рішенням Полтавської обласної ради № 286 від 21.10.2021.
Згідно зі ст. 14 КУпАП, посадові особи підлягають адміністративній відповідальності за адміністративні правопорушення, зв`язані з недодержанням установлених правил у сфері охорони порядку управління, державного і громадського порядку, природи, здоров`я населення та інших правил, забезпечення виконання яких входить до їх службових обов`язків.
Колегія суддів відмічає, що правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваженнями, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи. У п. 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15.05.2008 (заява №7460/03) зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Надаючи оцінку доводам відповідача щодо дій позивача з систематично-нерозривного ігнорування часових меж застосування Рішення № 286, суд першої інстанції обґрунтовано послався на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 07 травня 2025 у справі № 440/14238/24 (у аналогічних правовідносинах між ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» та ГУ Держродспоживслужбою у Полтавській області) та правильно вказав, що «… на час прийняття вказаного меморандуму 30.09.2021 р. вже була прийнята та діяла постанова НКРЕКП №2269 від 30.11.2020 р. "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання, послугу з постачання теплової енергії та послугу з постачання гарячої води ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго", якою підприємству для потреб населення встановлено: двоставковий тариф на послугу з постачання теплової енергії на рівні: умовно-змінна частина двоставкового тарифу на послугу з постачання теплової енергії 1332,52 грн/Гкал (з ПДВ); умовно-постійна частина двоставкового тарифу на послугу з постачання теплової енергії 79472,03 грн/Гкал/год (з ПДВ); послуга з постачання гарячої води (незалежно від відсутності/наявності рушникосушильника): 95,00 грн. за 1 куб.м. води (з ПДВ).
Здійснивши аналіз положень Меморандуму, судом першої інстанції обгрунтовано встановлено, що Меморандумом не встановлено заборони на застосування, прийнятих до укладення цього Меморандуму, постанов НКРЕКП, зокрема, чинної постанови НКРЕКП №2269 від 30.11.2020 р., якою були встановлені тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання, послугу з постачання теплової енергії та послугу з постачання гарячої води ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго».
Оскільки встановлення тарифів на теплову енергію і послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, відбулося ще 30.11.2020 р. постановою НКРЕКП № 2269, а пізніше - 21.10.2021 р. рішенням Полтавської обласної ради № 286, тобто до початку введення на території України воєнного стану, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку, про помилковість доводів відповідача про те, що фактичне підвищення тарифів відбулось з 01.05.2022 р., тобто після ведення воєнного стану в Україні.
Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що чинні на час проведення позапланової перевірки тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води, що надаються ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», відповідають розміру тарифів, які були встановлені обласною радою до ведення в Україні воєнного стану з 24.02.2022 р…..».
Позивач не може виступати суб`єктом інкримінованого йому правопорушення, оскільки посадової інструкції, згідно якої відповідальність за формування, встановлення та застосування тарифів покладено на позивача матеріали справи не містять.
Отже, суд першої інстанції правильного дійшов висновку, що відповідачем не доведено, що начальник юридичної служби Сотник І.Л. була відповідальною за формування, встановлення та застосування тарифів на теплову енергію, у спірному періоді, а посилання на довіреність № 29-14/55 від 10.02.2025, видану в.о. генерального директора Мізіком О.В., якою позивача було уповноважено представляти інтереси підприємства під час позапланових заходів державного нагляду (контролю) відповідача та на те, що Сотник І.Л. була ознайомлена з направленням, погодженням на проведення перевірки, ГУ Держпродспоживслужби, не свідчить про тотожність цих дій з участю у формуванні, встановленні та застосуванні тарифів на теплову енергію у період з грудня 2021 року по вересень 2025 року.
Колегія суддів зазначає, що належних доказів на підтвердження того, що до службових обов`язків позивача входить питання встановлення умов та порядку застосування тарифів на теплову енергію, послугу з постачання теплової енергії і послугу з постачання гарячої води, сторонами до суду першої та апеляційної інстанції не надано, матеріали справи таких не містять, а отже і притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 165-2 КУпАП суперечить чинному законодавству України.
Посилання апелянта, як на підставу притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 165-2 КУпАП, яка передбачає відповідальність за ті самі дії, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з правопорушень, зазначених у частині першій цієї статті, що у постанові №052 від 20.11.2025 відносно ОСОБА_1 . Головним управлінням Держпродспоживслужби у Полтавській області було винесено Постанову №007 від 21.02.2025 за порушення ч.1, ст. 165-2 КУпАП, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки доказів набрання законної сили відповідної постанови, якою б позивача притягнуто протягом року до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 165-2 КУпАП України, матеріали справи не містять.
Крім того, судова колегія звертає увагу на те, що відповідно до вимог ст. 283 КУпАП постанова повинна містити, крім іншого, зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення.
Проте всупереч вимогам ст. 283 КУпАП, в спірній постанові відповідачем – суб`єктом владних повноважень, при її винесенні не дотримано вимог ст.283 КУпАП: обставини, установлені під час розгляду справи не відповідають дійсності; не зазначений нормативний акт, що передбачає відповідальність за адміністративне правопорушення з посиланням на пункт, частину, статтю; не встановлений склад адміністративного правопорушення, оскільки позивач не є суб`єктом адміністративного правопорушення за ч. 2 ст.165-2 КУпАП за вказаних в протоколі та постанові обставин.
Також, Верховний Суд в складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду 26 квітня 2018 року висловив правову позицію в постанові по справі № 338/1/17, згідно якої постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення. Тому, посилання на неї як на беззаперечний доказ вчинення ним правопорушення є помилковим, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення.
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.
Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що встановлена відсутність підтвердження належними та допустимими доказами факту скоєння позивачем, а відповідачем не доведено наявності адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 165-2 КУпАП, а тому спірна постанова № 052 від 20.11.2025 підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП – закриттю.
Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.
Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у цьому судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків рішення суду першої інстанції не спростовують.
За правилами частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та свідчать про незгоду із правовою оцінкою суду першої інстанції обставин справи, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.
Таким чином, колегія суддів, згідно ст. 316 КАС України вирішила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 270-272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду міста Полтави від 28.01.2026 по справі №554/17064/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		О.А. Спаскін	
Судді	   	О.В. Присяжнюк   Л.В. Любчич