ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/821/19/26 Справа № 703/2189/25 Категорія: ст.ст. 124, 122-4 КУпАП 	Головуючий у І інстанції Овсієнко І. В.   Доповідач в апеляційній інстанції Люклянчук В. Ф.	

 	 	

 	 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

10 квітня 2026 року          м. Черкаси 

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справах Черкаського апеляційного суду Люклянчук В.Ф., розглянувши апеляційну скаргу захисника Черниша Є.А. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11 липня 2025 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.ст. 124, 122-4 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення із застосуванням ст. 36 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 3400 грн.
Стягнуто судовий збір на користь держави у розмірі 605 грн. 60 коп.

ВСТАНОВИВ

З постанови судді вбачається, що ОСОБА_1 13 квітня 2025 року близько 17-22 год по вул. Героїв Холодноярців в м. Сміла, керуючи вантажним автомобілем «Вольво», д.н.з. НОМЕР_1 з напівпричепом «Сомер», д.н.з. НОМЕР_2 , в порушення п. 13.1 ПДР України, не стежив за дорожньою обстановкою і не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення із автомобілем «Рено» д.н.з. НОМЕР_3 , чим спричинив пошкодження транспортних засобів та завдав матеріальних збитків. 
Він же, 13 квітня 2025 року близько 17-22 год, будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди, обставини якої вказані вище, місце пригоди залишив, чим порушив п. 2.10.а ПДР України.
Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративні правопорушення, що передбачені ст. 122-4, ст. 124 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати вищевказану постанову та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Вважає, що дана постанова є необґрунтованою та такою, що не відповідає вимогам законодавства, оскільки прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, не ґрунтується на досліджених доказах під час судового розгляду.
Зазначає, що судом першої інстанції, у порушення вимог ст. 280 КУпАП, не було з`ясовано усіх обставин справи, які мають значення для правильного її вирішення, внаслідок чого дійшов до передчасного висновку про наявність вини ОСОБА_1 , у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, 122-4 КУпАП.
На думку апелянта, схема місця ДТП є неналежним доказом, через те що вона складена з грубим порушенням Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованої не в автоматичному режимі (далі - Інструкція), оскільки не містить відомостей про координати місця зіткнення, наїзду відносно сталевих орієнтирів, ширину проїзної частини разом з роздільними смугами, ширину тротуарів, узбіччя, розташування дорожньої розмітки. Також, схема ДТП складалась за відсутністю ОСОБА_1 .
Вказує, що відеозапис з відеореєстратора, встановленого в автомобілі «Вольво», яким керував ОСОБА_1 , доводить невинуватість останнього, адже з даного відеозапису вбачається, що після переїзду перехрестя зі світлофором, автомобіль «Рено», який був учасником ДТП, рухається на правій смузі та випереджує автомобіль «Вольво», затим змінює свій напрямок руху зміщуючись у ліво, оскільки перед ним знаходиться перешкода, а саме, припаркований на стоянці сірий автомобіль. При цьому автомобіль під керуванням ОСОБА_1 не змінює свій рух та рухається прямо по своїй смузі. І лише коли авто «Рено» змістився у ліво відбувається зіткнення. Тому захисник вважає, що саме дії водія «Рено» є причиною ДТП. Стверджує, що ОСОБА_1 не втікав з міста ДТП, адже той не відчув зіткнення з другим автомобілем, адже проїхавши певну відстань зупинився у власних справах та по приїзду поліцейських розповів їм усі обставини, які йому були відомі.

Заслухавши пояснення захисника Черниша Є.А., який підтримав апеляційні вимоги та надав пояснення аналогічні їх змісту, перевіривши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав. 

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно з ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Даних вимог закону суддею не було дотримано у повному обсязі.
У відповідності до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта тощо.
Відповідно до диспозиції ст.124 КУпАП, адміністративна відповідальність за вказаною статтею настає у разі порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Пунктом 13.1 ПДР України встановлено, що водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.
За змістом ст.122-4 КУпАП підставою адміністративної відповідальності за вказаною правовою нормою є залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.
Відповідно до п.2.10.а ПДР України, у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.
Визнаючи ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень за ст.ст.124, 122-4 КУпАП, суд першої інстанції послався на протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№299509 за ст. 124 КУпАП та протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№ 299512 за ст. 122-4 КУпАП від 13 квітня 2025 року.
У відповідності до національного законодавства, протокол про адміністративне правопорушення, в силу положень статті 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді судом справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.
З урахуванням правової позиції, викладеній в рішенні ЄСПЛ по справі «Карелін проти російської федерації» протокол про адміністративне правопорушення не може визнаватись автоматично недопустимим доказом, а підлягає оцінці із сукупністю з іншими доказами.
Апеляційний суд погоджується з встановленим судом першої інстанції обставинами адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Апеляційний суд визнає, що схема ДТП не відповідає положенням п. 4 розд. ІХ інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.
Разом з тим винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбачено ст. 124 КУпАП підтверджується іншими доказами.
Суд першої інстанції надав належну оцінку відеозапису, наданому стороною захисту, що виконаний відеореєстратором, встановленим в кабіні автомобіля «Вольво», яким керував ОСОБА_1 , з якого вбачається, що цей автомобіль здійснював рух по вул. Героїв Холодноярців у м. Сміла в бік м. Кропивницького. На світлофорі в районі перехрестя із вул. Литвинова зайняв крайнє ліве положення, з якого продовжував рух прямо, по незначному заокругленні дороги праворуч. У той час, коли наближався до елемента дорожньої розмітки «стоп-лінія», призначеного для вказівки місця зупинки зустрічним транспортним засобам, відбувся сигнал про небезпеку зіткнення. З місця розташування камери відеореєстратора, транспортних засобів, що могли створювати таку небезпеку, в цей час не видно. Надалі з відеозапису вбачається попутній рух в крайньому правому положенні легкового автомобіля «Рено», водій якого здійснив випередження керованого ОСОБА_1 транспортного засобу. Ще повторно спрацював в салоні керованого ОСОБА_1 транспортного засобу звуковий сигнал, який попереджував про небезпечне зближення транспортних засобів. Після чого відбулося дотичне зіткнення із автомобілем «Рено», який був попереду. Відеозапис відразу завершується. Суд першої інстанції відзначив, що на відеозаписі відображено, що автомобіль «Рено» здійснював рух в крайньому правому положенні, в дорожньому кармані, що прилягає справа, стояв мікроавтобус. З даних про швидкість руху вантажного автомобіля «Вольво» вбачається, що автомобіль «Вольво» спочатку постійно набирає швидкість, а після закінчення водієм автомобіля «Рено» випередження, показник швидкості автомобіля «Вольво» зменшується. Відтак суддя міськрайонного суду прийшов до висновку, що щонайменше в цей час ОСОБА_1 повинен був бачити автомобіль, що зробив випередження та міг це зробити, вжив заходів щоб уникнути зіткнення, а саме припинив набирати швидкість, однак не зміг уникнути зіткнення з автомобілем, що був попереду, оскільки не дотримався дистанції.
Наведене також узгоджується з висновками експерта СЕ-19/124-25/16410-ІТ від 18 лютого 2026 року, згідно з якими, експерт врахував відсутність в наданих матеріалах необхідних даних, необхідних для однозначного відтворення дорожньої обстановки. У зв`язку з чим, як це вказав експерт, побудувати єдину розрахункову модель розвитку ДТП є неможливим, внаслідок чого експертне дослідження виконане у двох можливих варіантах розвитку події. Перший варіант – з урахуванням того, що проїзна частина дороги має по дві смуги руху у кожному напрямку, і автомобіль Рено змінював напрямок свого руху в момент, коли поперечне перекриття частин транспортних засобів, до моменту зміни напрямку руху, не мало місця. Другий варіант –з урахуванням того, що проїзна частина дороги має по одній смузі руху у кожному напрямку, і автомобіль Рено змінював напрямок свого руху в межах своєї смуги руху.
Варіант 1
1. В діях водія вантажного автомобіля Вольво (номерний знак НОМЕР_1 ) з напівпричепом Сомер (номерний знак НОМЕР_4 ) ОСОБА_1 вбачаються невідповідності вимогам п. 12.3 ПДР України, які, з технічної точки зору, перебували в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.
2. В діях водія автомобіля Рено (номерний знак НОМЕР_5 ) ОСОБА_2 вбачаються невідповідності вимогам п. 10.1 ПДР України, які, з технічної точки зору, перебували в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.
3. В діях водія автомобіля Вольво (номерний знак НОМЕР_1 ) з напівпричепом Сомер (номерний знак НОМЕР_6 ) ОСОБА_1 невідповідностей вимогам п. 13.1 ПДР України, не вбачається.
4. У дорожньо-транспортній ситуації, що досліджується водій автомобіля Вольво (номерний знак НОМЕР_1 ) з напівпричепом Сомер (номерний знак НОМЕР_7 ) ОСОБА_3 повинен був діяти у відповідності до технічних вимог п. 12.3 ПДР України.
У дорожньо-транспортній ситуації, що досліджується, водій автомобіля Рено (номерний знак НОМЕР_8 ) ОСОБА_2 , повинен був діяти у відповідності до технічних вимог п. 10.1 ПДР України.
Варіант 2
1. В діях водія вантажного автомобіля Вольво (номерний знак НОМЕР_1 ) з напівпричепом Сомер (номерний знак НОМЕР_7 ) ОСОБА_1 вбачаються невідповідності вимогам п. 13.1 ПДР України, які, з технічної точки зору, перебували в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.
2. У дорожньо-транспортній ситуації, що досліджувалася, оцінка дій водія автомобіля Рено (номерний знак НОМЕР_3 ) ОСОБА_2 з точки зору вимог ПДР України втрачає сенс, оскільки встановлено, що безпосередньо перед зіткненням зазначений транспортний засіб рухався попереду автомобіля Вольво (номерний знак НОМЕР_1 ) з напівпричепом Сомер (номерний знак НОМЕР_7 ) у межах своєї смуги руху, зі швидкістю, що не перевищувала встановлених обмежень для населених пунктів, характер руху автомобіля відповідав рівномірному режиму без раптової зміни швидкості, що могла б створити несподівану перешкоду для транспортного засобу, який рухався позаду.
3. В діях водія вантажного автомобіля Вольво (номерний знак НОМЕР_1 ) з напівпричепом Сомер (номерний знак НОМЕР_6 ) ОСОБА_1 вбачаються невідповідності вимогам п. 13.1 ПДР України.
4. У дорожньо-транспортній ситуації, що досліджувалася, водій Вольво (номерний знак НОМЕР_1 ) з напівпричепом Сомер (номерний знак НОМЕР_7 ) ОСОБА_3 повинен був діяти у відповідності до технічних вимог п. 13.1 ПДР України.
У дорожньо-транспортній ситуації, що досліджувалася, оцінка дій водія автомобіля Рено (номерний знак НОМЕР_3 ) ОСОБА_2 , відповідно до ПДР України втрачає сенс.
Отже у двох вказаних експертом варіантах дій водія вантажного автомобіля Вольво (номерний знак НОМЕР_1 ) з напівпричепом Сомер (номерний знак НОМЕР_7 ) ОСОБА_1 вбачаються невідповідності вимогам ПДР України, які, з технічної точки зору, перебували в причинному зв`язку з подією ДТП.
Наведене вказує на доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Разом з тим суд, розглядаючи справу в межах пред`явленого обвинувачення, не надає оцінку діям іншого водія - ОСОБА_2 , адже уповноваженою особою щодо того відповідний протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП не складався. 
Окрім того, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, які не викликають у суду сумнівів, оскільки вони є логічними, послідовними та узгоджуються з матеріалами справи. 
ОСОБА_1 вказане адміністративне правопорушення вчинено умисно, адже він, залишаючи місце ДТП, яку він не міг не відчути і до якої він причетний, не дотримуючись положень п. 2.10.а ПДР України, не зупинив транспортний засіб і залишив місце пригоди, отже усвідомлював протиправний характер своєї дії. Такі дії ОСОБА_1 були спрямовані на приховання факту такої пригоди або обставин її скоєння, які спричинили необхідність проведення поліцейськими заходів щодо встановлення (розшуку) цього учасника та розшуку транспортного засобу, що прямо передбачено п. 1.10 ПДР України щодо значення термінів, котрі наведені у цих Правилах, зокрема, залишення місця дорожньо-транспортної пригоди. Про наведене свідчить зміст рапорту співробітника поліції щодо події ДТП.
Суд першої інстанції прийняв законне, мотивоване і обґрунтоване рішення по справі, навівши переконливі мотиви, які не викликають сумніву у апеляційного суду.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що відсутні передбачені законом підстави для скасування постанови судді та закриття провадження по справі відповідно до вимог п. 1 ст.247 КУпАП.
Керуючись ст.294 КУпАП апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу захисника Черниша Є.А. в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову судді на постанову судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11 липня 2025 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за ст.ст. 122-4, 124 КУпАП, залишити без змін.
Постанова набирає чинності негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.Ф. Люклянчук