06.03.2026 Справа № 932/10108/25
Номер провадження 2/932/3333/25

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 березня 2026 року м. Дніпро
Шевченківський районний суд міста Дніпра в складі головуючого судді Леміщенко О.О., за участю секретаря судового засідання Маншиліна Д.С., представника позивача Денисенко А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном (квартирою), 
ВСТАНОВИВ:
12 серпня 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник – адвокат Денисенко А.О., засобами поштового зв`язку звернулася до Шевченківського районного суду міста Дніпра з позовною заявою до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном (квартирою).
В позовній заяві представником позивача зазначено, що ОСОБА_1 (надалі - Позивач) є власником квартири АДРЕСА_1 . Квартира належить Позивачеві на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 21 листопада 2024 року, посвідченого приватним нотаріусом Любимовою І.Ю., за реєстровим № 3889.
Після укладання договору купівлі-продажу попередній власник квартири ОСОБА_3 попередив, що наразі у квартирі ще мешкає ОСОБА_2 (надалі Відповідач), якій необхідно надати час для виїзду з квартири. На сьогоднішній день Відповідач не звільнила квартиру, доступ до неї не надає, всіляко уникає контакту та ігнорує попередження про незаконність перебування її у квартирі.
Просить усунути Позивачу ОСОБА_1 перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом примусового виселення (звільнення квартири) Відповідача ОСОБА_2 ; зобов`язати Відповідача ОСОБА_2 надати доступ до квартири АДРЕСА_2 Позивачу ОСОБА_1 ; стягнути з Відповідача ОСОБА_2 на користь Позивача ОСОБА_1 понесені судові витрати.
Позовна заява зареєстрована в автоматизованій системі документообігу суду (Д-3) 13 серпня 2025 року
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 серпня 2025 року позовну заяву передано в провадження судді Леміщенко О.О.
Ухвалою від 03 вересня 2025 року було відкрите загальне позовне провадження та призначено справу до розгляду у підготовчому судовому засіданні.
22 грудня 2025 року підготовче провадження у справі було закрите та призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.
При цьому позивачем або її представником під час підготовчого провадження не було заявлено жодного клопотання про виклик свідків або витребування доказів, в заяві від 22 грудня 2026 року представник позивача просила закрити підготовче провадження.
Позивач в судове засідання не з`явилась, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином через свого представника, клопотання про відкладення судового засідання або про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції не надала, в зв’1язку з чим визнано за можливе розглянути справу без її участі.
В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі та пояснила що, ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_1 . Квартир на лежить їй на підставі договору купівлі-продажу. Коли вона купувала цю квартиру, то їй було забезпечено доступ до квартири, вона її оглядала. Попередній власник ОСОБА_3 при огляді повідомив їй, що найближчим часом він забере особисті речі, і вона зможе туди переїхати. Після укладання договору та набуття права власності, ОСОБА_1 тривалий час намагалася отримати доступ до квартири, але не мала такої можливості, бо там навіть був змінений замок. ОСОБА_1 та її діти намагалися мирним шляхом спілкуватись з відповідачем ОСОБА_2 , просили її звільнити квартиру. Однак ОСОБА_2 повідомила, що не збирається звільняти цю квартиру, оскільки вважає рішення судів, на підставі яких попередній власник набув право власності на квартиру, незаконними. В зв`язку з цим, позивач звертається до суду за захистом своїх порушених прав. 
Відповідач в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових повісток на адресу реєстрації, конверти з якими повернулися до суду без вручення адресату. Відповідач відзив на позов не подала, інших заяв або клопотань до суду не надходило.
Враховуючи вказані факти, згоду представника позивача, висловлену в судовому засіданні, суд вважає за можливе відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Вислухавши представника позивача, повно та всебічно дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов таких висновків.
Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.
Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Згідно зі ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Одним зі способів захисту права користування майном є припинення дії, яка це право порушує (пункт 3 частини другої статті 16 ЦК України), – усунення перешкод у здійсненні права користування майном. Підставою для подання такого позову є вчинення перешкод правомірній реалізації речового права. Цей спосіб захисту може використати не тільки власник майна, але й особа, яка відповідно до закону або договору має право користування ним.
Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Частинами 1-4 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.
Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Власність зобов`язує.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).
Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (частина 2 статті 386 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Наведеною нормою матеріального права визначено право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яких шляхом, який власник вважає прийнятним.
Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Власник має права вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом усунення перешкод у користуванні власністю, виселення та у разі необхідності, зняття особи з реєстраційного обліку, проте це право залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового чи цивільного законодавства.
Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року у справі № 447/455/17 (провадження № 14-64цс20).
Встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 01 листопада 2024 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Любимовою І.Ю. під р/№3889 (а.с. 11-12).
Право власності позивача ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 зареєстроване у встановленому законом порядку у Державному реєстрі речових прав 21 листопада 2024 року, що підтверджується витягом №404814543 від 21 листопада 2024 року (а.с. 13).
За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
В позові позивач порушує питання про захист свого права на користування нерухомим майном, яке, на її думку порушене відповідачем.
В той же час, до позовної заяви позивачем або її представником не долучено жодного доказу того, що право позивача дійсно порушене – відсутнє підтвердження факту проживання відповідача у квартирі АДРЕСА_1 , та створенні перешкод позивачу у користуванні цією квартирою (як то акти про проживання відповідача у цій квартирі, докази на підтвердження звернення до відповідача з вимогою звільнити квартиру та відмови відповідача виконати таку вимогу, докази звернення з цього приводу до правоохоронних органів, показання свідків, тощо).
Суд не бере до уваги надані позивачем копії постанови Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2018 року на ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 вересня 2018 року по цивільній справі №403/13077/12, якими підтверджується набуття права власності ОСОБА_3 , який виступає продавцем у договорі купівлі-продажу від 01 листопада 2024 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Любимовою І.Ю. під р/№3889, на квартиру АДРЕСА_1 , яка, в свою чергу, була предметом вказаного договору купівлі-продажу, оскільки ці документи не мають будь-якого значення для предмету спору.
Враховуюче усе вищезазначене, суд доходить висновку, що позивачем не було надано жодних переконливих доказів на підтвердження того, що відповідачем дійсно порушене її право на користування нерухомим майном (квартирою), а тому у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.
Оскільки у задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено, відповідно до ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, усі витрати понесенні позивачем при розгляді судової справи покладаються на нього.
Керуючись ст.ст .2, 5, 10-13, 76-81, 141, 211, 223, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном (квартирою) – відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складений та підписаний суддею 16 березня 2026 року.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .
Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за дресою: АДРЕСА_4 .

Суддя           О.О. Леміщенко