179/2120/25
2/179/233/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2026 року   с-ще Магдалинівка

Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області
в складі головуючого - судді Кравченко О.Ю.,
за участі секретаря судового засідання Павлюка Ю.Ю., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Личківської сільської ради Самарівського району Дніпропетровської області, третя особа Магдалинівська державна нотаріальна контора про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, 
В С Т А Н О В И В:
До Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області звернулася ОСОБА_1 з позовом до Личківської сільської ради Самарівського району Дніпропетровської області, третя особа Магдалінвська державна нотаріальна контора про визнання права власності на нерухоме майно по праву спадкування за заповітом.
В обґрунтування позову посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати, ОСОБА_2 . Після її смерті відкрилася спадщина, що складається із домоволодіння в АДРЕСА_1 , з приватизованою присадибною земельною ділянкою площею 0,2500 га, передану для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 1222386800:02:001:0562, та земельною ділянкою площею 0,1300 га, передану для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 1222386800:02:001:0563.
Домоволодіння складається із житлового будинку (літ.А1-1 в технічному паспорті), прибудови (літ.а2, а3), навісу (літ.а4, Г), літньої кухні (літ.Б), сараю (літ.В), колонки (літ.К), огорожі (№1,2). Загальна площа будинку становить 49,5 м2, житлова - 26,5 м2. 
У встановленому Законом порядку позивачка звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. За результатами розгляду заяви нотаріусом винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії. 
Вказане нерухоме майно перейшло до матері у власність після смерті чоловіка, а її батька, ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Мати фактично прийняла спадщину, але не оформила спадкових прав. Тому до цього часу власником вказаного нерухомого майна записаний ОСОБА_4 .
Будинок з господарськими спорудами був побудований батьком в 1945 році, пізніше, в 1983 році були добудовані навіси. Після закінчення будівництва будинку, незважаючи на внесення записів у погосподарськи книги, право власності в БТІ не було зареєстроване. 
Відповідно до виписки з погосподарської книги, власником домоволодіння в АДРЕСА_1 , був ОСОБА_3 . 
Зважаючи на відсутність правовстановлюючого документу на нерухоме майно на ім`я матері, державним нотаріусом винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії та роз`яснено про неможливість видачі свідоцтва на спадщину та рекомендовано звернутися до суду для вирішення питання щодо оформлення спадкових прав. 
З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, позивач просить суд визнати за нею право власності на: 
- домоволодіння в АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку загальною площею 49,5 м2, житловою - 26,2 м2, (літ.А1-1 в технічному паспорті), прибудови (літ.а2, а3), навісу (літ.а4, Г), літньої кухні (літ.Б), сараю (літ.В), колонки (літ.К), огорожі (№1,2);
- присадибну земельну ділянку площею 0,2500 га, передану для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 1222386800:02:001:0562, розташовану в АДРЕСА_1 ;
- присадибну земельну ділянку площею 0,1300 га, передану для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 1222386800:02:001:0563, розташовану в АДРЕСА_1 , що залишилися після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , по праву спадкування за законом. 
Ухвалою від 08 грудня 2025 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у цивільній справі в порядку загального позовного провадження, призначене підготовче судове засідання. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. Витребувано з Магдалинівської державної нотаріальної контори копію спадкової справи після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Ухвалою від 19 лютого 2026 року підготовче провадження закрито, цивільна справа призначена до судового розгляду. 
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. 
Представник відповідача - Личківської сільської ради у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність. Правом на подання відзиву не скористався. 
Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 
У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. 
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Як передбачено ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом встановлено, що батьками позивачки ОСОБА_1 є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження та копією свідоцтва про укладення шлюбу позивачки (а.с.7, 8). 
Батько позивачки, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 12.09.1997, виданого виконкомом Пролетарської сільської ради народних депутатів Магдалинівського району Дніпропетровської області (а.с.6). 
Мати позивачки, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 01.04.2002, виданого Виконкомом Пролетарської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області (а.с.5). 
Як вбачається з довідки виконавчого комітету Личківської сільської ради Самарівського району Дніпропетровської області від 11.02.2026, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зареєстрована та проживала зі своїм чоловіком, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 з 1980 року, по день смерті (а.с.62). 
За життя ОСОБА_3 залишив заповіт на все майно, посвідчений секретарем виконавчого комітету Пролетарської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області 19 січня 1990 року, зареєстрований за реєстровим №06 на користь дружини - ОСОБА_2 (а.с.42). 
ОСОБА_3 на праві власності належало наступне майно: 
- земельна ділянка площею 0,2500 га, кадастровий номер 1222386800:02:00160562, яка передана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована за адресою АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_3 на підставі державного акту від 19.09.1995, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру №НВ-4601371412025 від 08.05.2025 (а.с.65-71);
- земельна ділянка площею 0,1300 га, кадастровий номер 1222386800:02:001:0563, передана для ведення особистого селянського господарства, яка розташована у АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_3 на підставі державного акту від 19.09.1995, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру №НВ-3500662902025 від 13.05.2025 (а.с.72-77). 
Як вбачається з виписки з погосподарської книги, виданої Личківською сільською радою Приорільського Старостинського округу Самарівського району Дніпропетровської області від 06.05.2025 №13, ОСОБА_3 є власником будинку за адресою АДРЕСА_1 (номер об`єкта ПОГ 295 в погосподарській книзі №07 відкритий на гр. ОСОБА_3 ) (а.с.16)
Як вбачається з інформаційної довідки КП «Самарівське міжрайонне бюро технічної інвентаризації Дніпропетровської обласної ради» від 04.11.2025 №0/692/03-25, право власності на нерухоме майно, розташоване за адресою АДРЕСА_1 в КП «Самарівське МБТІ» ДОР» не зареєстроване (а.с44). 
Згідно копії технічного паспорту на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , виготовленого 04.11.2025 КП «Самарівське міжрайонне БТІ» Дніпропетровської обласної ради, домоволодіння складається із житлового будинку (літ.А1-1 в технічному паспорті), прибудови (літ.а2, а3), навіс (літ.а4, Г), літньої кухня (літ.Б), сарай (літ.В), колонка (літ.К), огорожа (№1,2). Загальна площа будинку складає 49,5 м2, житлова 26,2 м2. Житловий будинок та господарські споруди побудовані у 1945 та 1983 році (а.с.9-13).
Позивачка, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 15.04.2002, що підтверджується копією її паспорту (а.с.23-25). 
Постановою державного нотаріуса Магдалинівської державної нотаріальної контори Сушко В.Б. від 18 липня 2025 року позивачці ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1 та на приватизовану земельну ділянку площею 0,2500 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровий номер земельної ділянки 1222386800:02:001:0562; ведення особистого селянського господарства площею 0,1300 га кадастровий номер земельної ділянки 1222386800:02:001:0563 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 її матері - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.21). 
Як вбачається зі змісту зазначеної постанови нотаріуса, підставою для відмови позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину стала відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1 . 
Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
У судовому порядку право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України) та є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.
Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно із частиною четвертою статті 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.
Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (з 03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення.
Як вбачається з виписки з погосподарської книги, виданої Личківською сільською радою Приорільського Старостинського округу Самарівського району Дніпропетровської області від 06.05.2025 №13, власником будинку за адресою АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 .
Згідно технічного паспорту на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , житловий будинок побудований у 1945 році, господарські споруди - у 1945 та у 1983 році.
З 1948 року питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" та постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків".
Згідно зі статтею 1 Указу кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом.
Пункт 2 Постанови визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.
Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства.
Тобто ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.
Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №95, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).
Згідно з п.3.4, 3.5, 3.6 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 за №7/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 28.07.2010 №19-32/319), листом Міністерства юстиції України від 21.02.2005 №19-32/319, у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. З цього ж положення вбачається, що рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.
Згідно п. 42 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (із змінами та доповненнями) затвердженого постановою КМУ від 25 грудня 2015 року №1127 (в редакції постанови КМУ від 23 серпня 2016 року №553) - для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., подаються: 1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.
Оскільки спадщина після смерті ОСОБА_2 відкрилася у березні 2002 року, тобто під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі - ЦК УРСР), а тому положення саме цього Кодексу підлягають застосуванню при вирішенні питання про спадкування спірного майна.
Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.
Згідно з приписами статті 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.
Відповідно до ст.560 ЦК УРСР при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також у разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга).
Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу (стаття 525 ЦК УРСР).
Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.
Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:
1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;
2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.
Судом встановлено, що батько позивачки ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , за життя склав заповіт, яким все своє майно заповів матері позивачки, ОСОБА_2 , яка прийняла спадщину, оскільки на момент смерті спадкодавця проживала разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 та вступила у володіння та управління спадковим майном. 
На момент смерті ОСОБА_3 був власником наступного майна: 
- домоволодіння в АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку та господарських споруд, що підтверджується випискою з погосподарської книги, виданої Личківською сільською радою;
- земельної ділянки площею 0,2500 га, кадастровий номер 1222386800:02:00160562, яка передана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована за адресою АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_3 на підставі державного акту від 19.09.1995, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру №НВ-4601371412025;
- земельної ділянки площею 0,1300 га, кадастровий номер 1222386800:02:001:0563, передана для ведення особистого селянського господарства, яка розташована у АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_3 на підставі державного акту від 19.09.1995, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру №НВ-3500662902025 від 13.05.2025. 
Та обставина, що ОСОБА_2 не отримала свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 на житловий будинок та земельні ділянки, не спростовує факту переходу даного майна у її власність, оскільки спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту її відкриття, що узгоджується з положеннями ч.2 ст.548 ЦК УРСР. 
Крім того, за положеннями ст.ст.560,561 ЦК УРСР не встановлювався для спадкоємців обов`язок для отримання свідоцтва про прийняття спадщини. 
У свою чергу, позивачка ОСОБА_1 , яка є спадкоємицею першої черги за законом після матері ОСОБА_2 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично прийняла спадщину, оскільки з 15.04.2002 року зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_1 , тобто вступила в управління та володіння спадковим майном. 
Померла ОСОБА_2 за життя заповіту не залишила та позивачка ОСОБА_1 є єдиною спадкоємицею після смерті матері, що підтверджується копією спадкової справи.
За змістом частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Згідно з частинами першою та третьою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
За положеннями статті 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.
За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Аналогічні роз`яснення містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», згідно яких свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері, ОСОБА_2 , фактично спадщину прийняла та звернулася до нотаріуса за отриманням свідоцтва про спадщину, однак постановою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено. 
Враховуючи те, що спадкоємець за законом ОСОБА_1 позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після померлої матері ОСОБА_2 , на яку вона має право, з урахуванням викладених позивачем обставин та досліджених у судовому засіданні письмових доказів, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. 
Датою ухвалення рішення, у відповідності до ч.5 ст. 268 ЦПК України та правової позиції ОП КЦС ВС у справі 1519/2-5034/11 від 05.09.2022, є дата складення повного судового рішення.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 10, 13, 79, 80-81, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Личківської сільської ради Самарівського району Дніпропетровської області про визнання права власності на спадкове майно по праву спадкування за законом - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 по праву спадкування за законом після смерті матері, ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , право власності на наступне майно: 
- домоволодіння в АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку загальною площею 49,5 м2, житловою - 26,2 м2, (літ.А1-1 в технічному паспорті), прибудови (літ.а2, а3), навісу (літ.а4, Г), літньої кухні (літ.Б), сараю (літ.В), колонки (літ.К), огорожі (№1,2);
- присадибну земельну ділянку площею 0,2500 га, передану для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 1222386800:02:001:0562, розташовану в АДРЕСА_1 ;
- присадибну земельну ділянку площею 0,1300 га, передану для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 1222386800:02:001:0563, розташовану в АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 . 

Відповідач - Личківська сільська рада Самарівського району Дніпропетровської області, код ЄДРПОУ 04340112, місцезнаходження: 51140, Дніпропетровська область, Самарівський район, с.Личкове, вул.Центральна, 103. 

Третя особа: Магдалинівська державна нотаріальна контора, 51100, код ЄДРПОУ 02890819, місцезнаходження: Дніпропетровська область, Самарівський район, с-ще Магдалинівка, вул.Центральна, 32. 

Повний текст рішення складений 30.03.2026.

Суддя       О.Ю.Кравченко