Справа № 948/18/26 
Номер провадження 2/948/200/26 

31.03.2026 

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ 

31.03.2026 с-ще Машівка
Машівський районний суд Полтавської області в складі: 
головуючого – судді     Тимофєєвої Г.Л, 
за участю секретаря     Порохні І.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Машівка цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Айквітас» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
У С Т А Н О В И В :
19.01.2026 року до Машівського районного суду Полтавської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Айквітас» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 132289,82 грн., а також суму сплаченого судового збору в розмірі 2662,40 грн. та витрат на правничу допомогу 20000,00 грн.
Свої позовні вимоги представник позивача обґрунтував тим, що 12.07.2021 року між ПАТ «Комерційний банк «Акордбанк» та ОСОБА_1 була підписана Заява-пропозиція № СІК-120721/081-00 від 12.07.2021 року, на підставі якої, останній прийняв пропозицію укласти кредитний договір на суму 84 800,00 грн, строком на 48 місяців, зі сплатою відсотків 19,99 % річних, та 1,99 % щомісячної комісії, 6%. одноразової комісії.
ПАТ «Комерційний банк «Акордбанк» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти в розмірі 84 800,00 грн. Відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання, заборгованість сплатив лише частково: тіло кредиту у розмірі 23044,69 грн., процентів за користування кредитом у розмірі 19 640,07 грн. та щомісячної комісії у розмірі 25312,80 грн.
Станом на 27.11.2025 заборгованість ОСОБА_1 становить 132 289,82 грн., з яких: 61 755,31 грн. прострочена заборгованість по кредиту, 18 221,39 грн. прострочена заборгованість за процентами, 52 313,12 грн. прострочена заборгованість по комісії. 
27.11.2025 року між ПАТ «Комерційний Банк «Акордбанк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Айквітас» був укладений Договір про відступлення права вимоги № 27112025/01, відповідно до якого позивач отримав право грошової вимоги до відповідача в сумі 132 289,82 грн.
Ухвалою Машівського районного суду Полтавської області від 26.01.2026 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за цим позовом за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с. 54).
У судове засідання сторони не з`явилися вдруге та повторно, про розгляд справи повідомлені належним чином та завчасно, зокрема, позивач шляхом направлення електронних листів до його електронного кабінету та його представника (а.с.59-62, 69-70), відповідач – рекомендованими листами з повідомленням за зареєстрованим місцем проживання, які повернулися до суду з відміткою «адресат відсутній» (а.с.63-64, 71-72).
Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставляння у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Приймаючи до уваги викладене, суд вважає, що відповідно до положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, повістки у судове засідання вважаються такими, що вручені відповідачу.
Представник позивача у позовній заяві просить розгляд справи проводити без участі позивача та його представника, не заперечують проти можливого ухвалення заочне рішення (а.с.6).
Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Повідомлень про причину неявки у судове засідання від відповідачки до суду не надійшло.
Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»).
При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.
На день ухвалення рішення відповідач своїм правом не скористався, відзив на позов не подав.
Ураховуючи викладене, суд вирішив можливим розглянути справу за відсутності сторін, відповідно до ст. 281 ЦПК України - в заочному порядку та, дослідивши надані письмові докази. 
Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та надавши їм належну оцінку, судом установлено наступне.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
12.07.2021 року ПАТ «Комерційний банк «Акордбанк» та ОСОБА_1 підписали Заяву-пропозиція № СІК-120721/081-00., відповідно до якої ОСОБА_1 прийняв пропозицію укласти кредитний договір та приєднався до «Правил банківського обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Комерційний банк «Акордбанк», що оприлюднені на офіційному сайті банку www.accordbank.com.ua, які разом із Заявою-Пропозицією та Умовами споживчого кредитування складають договір про надання споживчого кредиту (а.с.12-13).
Відповідно до умов Заяви-Пропозиції сума споживчого кредиту становить 84 800,00 грн (до п. 2.2.), у тому числі на загальні споживчі цілі 80 000,00 грн(п. 2.2.1), на оплату одноразової комісії 4 800,00 грн (п.2.2.2); строк споживчого кредиту становить 48 місяців (п.2.3); розмір Процентної ставки становить 19,99% річних (п. 2.4.); розмір щомісячної комісії становить 1,99%.( п. 2.5.); розмір одноразової комісії становить 6,00% (п.2.6.).
У пункті 2.9 Заяви-Пропозиції визначено, що кошти кредиту надаються шляхом перерахування на платіжну картку № НОМЕР_1 в сумі 80000,00 грн (а.с.12 на зв.).
У Заяві-Пропозиції наявний підпис ОСОБА_1 , чим він надав письмове підтвердження про своє ознайомлення з інформацією про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту (а.с.13).
Також підписи відповідача містяться на Графіку платежів (а.с.14,17), Заяві-Анкеті на отримання споживчого кредиту (а.с.15), паспорті споживчого кредиту (а.с.16), заяві-згоді клієнта (а.с.18), заяві про підтвердження доходів (а.с.19), заяві про подання фінансового номеру (а.с.24). 
Відповідачем при оформленні кредиту надано копію паспорта та РНОКПП (а.с.20-21).
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає:
Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст. 628, 629 ЦК України).
Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, якими є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. 
Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Частиною першою статті 627 ЦК України, визначено, що у відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).
Заяву-пропозиція № СІК-120721/081-00, графік платежів, паспорт споживчого кредиту та інші заяви підписані ОСОБА_1 власноручно (а.с.13-24).
Таким чином, судом установлено, що між первісним кредитором та відповідачем було укладено кредитний договір у якому сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Належних і допустимих доказів на спростування факту укладення договору відповідачем не надано.
Як вбачається з меморіального ордеру №57802473 від 12.07.2021 ОСОБА_1 були перераховані кошти в сумі 80000,00 грн, призначення платежу: видача кредиту, згідно кредитного договору №СІК-120721/081-00 від 12.07.2021 на рахунок НОМЕР_2 (а.с.26)
Суд зазначає, що саме боржник має доступ до свого рахунку, зазначеного в договорі, а тому є всі підстави стверджувати, що ОСОБА_1 отримав 12.07.2021 від ПАТ «Комерційний банк «Акордбанк» 80000,00 грн. кредитних коштів та скористався ними на власний розсуд. 
Крім цього, меморіальним ордером №57802472 від 12.07.2021 підтверджується перерахування коштів в сумі 4800,00 грн, призначення платежу: дисконт по видачі кредиту згідно кредитного договору №СІК-120721/081-00 від 12.07.2021 (а.с.25 на зв.).
Отже, ПАТ «Комерційний банк «Акордбанк» виконало свої зобов`язання за кредитним договором та надало позичальнику грошові кошти згідно умов кредитного договору.
Доказів на спростування вказаного відповідач не надав. 
27.11.2025 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний Банк «Акордбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Айквітас» був укладений Договір про відступлення права вимоги № 27112025/01, за умовами якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор набуває права вимоги до позичальників Первісного кредитора, визначених у Реєстрі прав вимоги, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників за договорами, укладеними між Первісним кредитором та Боржниками шляхом прийняття акцепту Первісним кредитором пропозицій (оферт) Боржників, викладених в Анкеті-Заяві щодо відкриття та обслуговування карткового рахунку або Заяві-Пропозиції щодо оформлення споживчого кредиту на приєднання до Правил банківського обслуговування фізичних осіб у Публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Акордбанк» (п.1.) Права вимоги Первісного кредитора за Кредитними договорами є такими, що передані Новому кредитору з дати підписання сторонами цього Договору та зарахування грошових коштів на рахунок Первісного кредитора у розмірі вартості прав вимоги визначеному у пункті 3 цього Договору (п.4.) (а.с. 31-33).
З платіжної інструкції №30 від 27.11.2025 вбачається, що ТОВ «Фінансова компанія «Айквітас» на користь ПАТ «Комерційний Банк «Акордбанк» здійснено плату в сумі 1712772,17 грн за договором № 27112025/01 від 27.11.2025 про відступлення права вимоги (а.с.34).
На підтвердження права вимоги позивача до відповідача надано витяг №53 з Реєстру прав вимог та витяг №53 з Акту приймання-передачі до договору про відступлення права вимоги №27112025/01 від 27.11.2025, відповідно до яких ТОВ «Фінансова компанія «Айквітас» прийняло від ПАТ «Комерційний Банк «Акордбанк» юридичну справу боржника ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , номер договору №СІК-120721/081-00 від 12.07.2021 (а.с.36, 36).
Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема п. 1 ч. 1 цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 1 ст. 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. 
Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України).
Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.
Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц.
Відповідно до ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
За змістом ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія, як заінтересована сторона, повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
Позивачем надано договір про відступлення права вимоги, який оформлений та підписаний належним чином, витяг з реєстру боржників, платіжну інструкцію про перерахування узгодженої суми за договором про відступлення права вимоги.
Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
У постанові Верховного Суду від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15 Як зазначено, що боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. ... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.
Таким чином у суду відсутні підстави ставити під сумнів укладений договір відступлення права вимоги та реєстр боржників, у зв`язку з чим суд вважає, що ТОВ «Фінансова компанія «Айквітас» має право вимоги від боржника ОСОБА_1 заборгованості, що утворилася на підставі №СІК-120721/081-00 від 12.07.2021.
Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами, суд зазначає наступне.
За вимогами ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором.
Як визначено в ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Частиною 1 ст. 514 Цивільного кодексу України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
У позовній заяві представник позивача просить стягнути з відповідача: прострочену заборгованість по кредиту у розмірі 61755,31 грн.
Судом установлено, що за договором №СІК-120721/081-00 від 12.07.2021 відповідач отримав кредит в розмірі 84800,00 грн.
З розрахунку заборгованості за Кредитним договором №СІК-120721/081-00 від 12.07.2021, вбачається, що ОСОБА_1 в період з 10.08.2021 по 10.01.2023 було частково сплачено тіло кредиту на суму 23044,69 (а.с.25).
Доказів щодо повернення тіла кредиту в повному обсязі відповідач не надав. Таким чином, зобов`язання за кредитним договором щодо повернення тіла кредиту в повному обсязі відповідачем не виконані.
Приймаючи до уваги те, що відповідач отримавши кредитні кошти, зобов`язання з їх повернення не виконав, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в сумі 61755,31 грн є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.
За ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Відповідно до ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Отже, за приписом зазначеної статті нарахування процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку користування кредитом.
Тобто, нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється виключно в межах строку кредиту, що передбачено, крім ст. 1048 ЦК України, і самим Договором.
Аналіз викладених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050ЦКУкраїни право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.
Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (позиція Великої Палати Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018року у справі № 202/4494/16-ц).
Проценти за «користування кредитом» нараховані після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання.
На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.
Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від5 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 (провадження N12-16гс22).
У позовній заяві представник позивача просить стягнути з відповідача: прострочену заборгованість по процентам у розмірі 18221,39 грн.
З розрахунку заборгованості за Кредитним договором №СІК-120721/081-00 від 12.07.2021, вбачається, що проценти за користування кредитом нараховані з 12.07.2021 по 13.03.2023, тобто в межах строку кредитного договору визначеного у п. 2.3 Заяви-Пропозиції (а.с.25). 
З наданого розрахунку заборгованості також вбачається, що ОСОБА_1 в період з 10.08.2021 по 10.01.2023 було частково сплачено проценти за кредитом на суму 19640,07 грн (а.с.25).
Доказів щодо повернення процентів у повному обсязі відповідач не надав.
Таким чином, зобов`язання за кредитним договором щодо повернення процентів у повному обсязі відповідачем не виконані, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за процентами в сумі 18221,39 грн. є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.
Вирішуючи позовну вимогу в частині стягнення комісії, суд зазначає наступне.
Згідно абз. 4 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Як встановлено судом, пунктом 2.5 Заяви-Пропозиції №СІК-120721/081-00 від 12.07.2021 визначена щомісячна комісія в розмірі 1,99% (а.с.12).
Частиною п`ятою статті 12 Закону «Про споживче кредитування» закріплено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду по справі №204/224/21 у постанові від 06 листопада 2023 року, дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду по справі №204/224/21 у постанові від 06 листопада 2023 року, дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Надаючи оцінку вказаним твердженням, суд зазначає таке.
Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховний Суд у своїх постановах формує єдину судову практику, надаючи обов`язкові для всіх правові позиції та висновки щодо застосування норм права, що забезпечує сталість та однаковість у правосудді, а ці висновки є важливим джерелом для судів нижчих інстанцій та інших суб`єктів владних повноважень .
Верховний Суд у вказаній постанові зокрема зазначив, що у кредитному договорі не лише потрібно зазначити перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, а й надати докази їх понесення.
У кредитному договорі кредитодавцем фактично встановлено сплату комісії, не зазначивши, за які саме послуги ця комісія сплачується позичальником. Жодних доказів вчинення будь-яких дій, за які позикодавцем нараховувалася комісія, позивачем не надано.
Разом із тим, ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено безоплатність надання позикодавцем певних послуг, до яких можна віднести видачу кредиту та його супровід.
Суд зазначає, що послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на споживчі потреби, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.
Приймаючи до уваги те, що у кредитному договорі, укладеному з відповідачем не вказано та позивачем не надало доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця пов`язаних з видачею кредиту, суд дійшов висновку, що положення п. 2.5 Заяви-Пропозиції є нікчемними відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 52313,12 грн комісії задоволенню не підлягають.
Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 79976,70 грн заборгованості за договором №СІК-120721/081-00 від 12.07.2021, де 61755,31 грн – тіло кредиту, 18221,39 грн – проценти.
Вирішення питання стягнення судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. 
До витрат, пов`язаних із розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
Позовна заява з доданими до неї матеріалами позивачем подано через систему «Електронний суд» 19.01.2026 та сплачено судовий збір в сумі 2662,40 грн.
Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору, що на момент подання позову до суду складає 2662,40 грн.
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при подачі позову до суду було заявлено позовні вимоги в загальному розмірі 132289,82 грн, судом задоволено позовні вимоги на суму 79976,70 грн, що становить 60,46 % від ціни позову.
Отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1609,69 грн, що становить 60,46 % від 2662,40 грн.
Як зазначено в п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
У позовній заяві, представник позивача просить стягнути з ОСОБА_1 на його користь витрати на професійну правничу допомогу в сумі 20000,00 грн. (а.с 6).
Як зазначено в ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Частини перша статті 81 ЦПК України, визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Айквітас» та адвокатське об`єднання «Лекс ЮА» 01.01.2026 уклали Договір №01-01-26/ПД про надання правничої допомоги за умовами якого, клієнт доручає, а адвокатське об`єднання бере на себе зобов`язання представити інтереси клієнта, в тому числі в усіх судових органах всіх інстанцій (а.с.45-46). 
Актом прийому-передачі наданих послуг до Договору про надання правової допомоги підтверджено факт надання Адвокатським об`єднанням та прийняття клієнтом послуг з представництва в суді у справі за позовом до ОСОБА_1 де вказана сума наданих послуг в розмірі 20000,00 грн. (а.с.47 на зв). Також надано Детальний опис наданих послуг до Акту (а.с.47).
Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Судом установлено, що відповідачем не подано до суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги.
Водночас, відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У постанові Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі № 534/14/20 (провадження № 61-6638св22) зроблено висновки про те, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Аналізуючи реальність (дійсність та необхідність), а також обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу, надану позивачу під час розгляду справи у суді першої інстанції, суд враховує, що при підготовці позовної заяви до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором відсутня необхідність у вивченні та опрацюванні великої за обсягом законодавчої бази, що регулює спірні відносини, оскільки існує усталена судова практика, представник позивача участі в судових засіданнях не приймав.
За таких обставин, суд вважає, що вказаний розмір витрат на правничу допомогу є занадто завищеним, виходячи з критерію розумності та враховуючі конкретні обставини справи, тому суд дійшов висновку, що загальна вартість виконаних представником робіт (наданих послуг), які є реальними та необхідними становить 4000,00 грн.
Разом з цим, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати пов`язані з розглядом справи покладаються у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно до задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що оскільки позов задоволено частково, витрати на професійну правничу допомогу, підлягають стягненню пропорційно до задоволених позовних вимог на суму 2418,40 грн, що складає 60,46 % від 4000 грн.
На підставі наведеного, ст.247,263-265,273,279,354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Айквітас» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Айквітас» заборгованість за кредитним договором №СІК-120721/081-00 від 12.07.2021 у розмірі 79976,70 грн (сімдесят дев`ять тисяч дев`ятсот сімдесят шість гривень 70 коп), де 61755,31 грн. - тіло кредиту та 18221,39 - проценти.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Айквітас» судовий збір у сумі 1609,69 грн (одна тисяча шістсот дев`ять гривень, 69 коп) та 2418,40 грн (дві тисячі чотириста вісімнадцять гривень 40 коп) витрат на правничу допомогу.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів до Полтавського апеляційного суду.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Повне найменування сторін та учасників справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «АЙКВІТАС», код ЄДРПОУ: 43884125, місцезнаходження: 02002, місто Київ, вул. Сверстюка Євгена, буд. 13, офіс 409/1.
Представник позивача: Пушкарьов Олексій Олексійович, РНОКПП НОМЕР_4 , адреса 03150, м. Київ, вул.Антоновича, буд. 172, офіс 814.
Відповідач:  ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя         Г.Л.Тимофєєва