31.03.2026 
ЄУН 337/5729/25
Провадження № 2/337/209/2026
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2026 року Хортицький районний суд міста Запоріжжя в складі:
головуючого судді Сидорової М.В., 
за участі секретаря Коваленко В.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
30.10.2025 до суду через систему «Електронний суд» надійшов позов АТ «Сенс Банк» до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, який позивач мотивує тим, що 28.07.2021 ОСОБА_1 через Інтернет-сервіс «My Alfa-bank» звернувся до АТ «Альфа-Банк» (12.08.2022 змінило найменування на АТ «Сенс Банк») із пропозицією на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк» (який було розміщено на сайті Банку: www.alfabank.ua; архівна версія договору, яка була чинною на дату укладення сторонами угоди, розміщена за посиланням: https://sensebank.ua/tarifi-ta-umovi та є публічно доступною). Банк прийняв пропозицію відповідача. Таким чином, 28.07.2021 між сторонами в електронному вигляді було укладено Угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», із наступними основними умовами: тип кредиту – кредитування рахунку та встановлення відновлювальної кредитної лінії; найменування продукту – «RED», мета кредиту – для особистих потреб; опис послуги – надання Банком послуг з обслуговування кредитної картки, а також надання кредиту у вигляді відновлювальної кредитної лінії, протягом строку дії якої після повернення наданого кредиту або його частини, Банк здійснює подальше кредитування у межах її ліміту шляхом надання траншів. Для можливості встановлення відновлювальної кредитної лінії та надання кредиту, Банк на підставі поданих Позичальником документів та цієї Угоди відкриває поточний рахунок, операції за яким можуть здійснювались з використанням електронних платіжних засобів. Такий рахунок, окрім наведеного, призначено для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов Договору та вимог законодавства України; ліміт кредитної лінії (максимальна сума кредиту) – 200000,00 грн; сума встановленої кредитної лінії – 121000,00 грн; процентна ставка – 35,99 % для торгових операцій та/або операцій зняття готівки; тип процентної ставки – фіксована; тип картки – MasterCard Debit World строком дії 5 років; порядок повернення кредиту – щомісячно, не менше ніж сума обов`язкового мінімального платежу 5 % від суми заборгованості, мінімум 50 грн. Для ідентифікації в обліковій системі Банку Угоді було присвоєно № 631740749.
Банк взяті відповідно до Угоди на себе зобов`язання виконав у повному обсязі, випустивши кредитну картку та надавши відповідачу у розпорядження кредитні кошти. Відповідач кредитну картку активував та активно користувався кредитними коштами, проте свої зобов`язання належним чином не виконав, що призвело до виникнення заборгованості у розмірі 208239,36 грн, з яких: 133388,22 грн – прострочене тіло кредиту, 74851,14 грн – відсотки за користування кредитом..
Просить стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати, які складаються з сплаченого судового збору 2596,48 грн та витрат на професійну правничу допомогу 16950,00 грн. 
Ухвалою суду від 06.11.2025 у справі за вказаним позовом відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання.
21.11.2025 від представника відповідача - адвоката Харькова В.О. до суду надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи.
05.12.2025 через систему «Електронний суд» представник відповідача – адвокат Харьков В.О. подав заяву про продовження процесуального строку для подання відзиву на позовну заяву.
Ухвалою суду від 05.12.2025 відповідачу продовжено строк для подання відзиву на позовну заяву.
19.12.2025 до суду надійшов відзив представника відповідача – адвоката Харькова В.О., в якому він заперечив проти задоволення позовних вимог позивача та зазначив, що відповідач сплачував позивачу певні грошові кошти в рахунок погашення заборгованості за кредитом, проте в наданому позивачем розрахунку заборгованості за кредитом станом на 15.05.2025 відображені не усі платежі. Відповідачем було отримано з Банку виписку від 11.12.2025 по рахунку з кредитною карткою за період з 28.07.2021 по 11.12.2025, з якої вбачається, що надходжень було 36 000 грн, але у наданій Банком суду виписці з рахунка приватного клієнта № 365301-2025/0528 за період з 28.07.2021 по 15.05.2025 вказана сума находжень 36 000 грн не відображена. Крім того, виписка з рахунка приватного клієнта № 365301-2025/0528 та розрахунок заборгованості за кредитом позивача є неналежними та недопустимими доказами, оскільки підписані неуповноваженою особою, до позовної заяви не додані документи на підтвердження повноваження підписувати розрахунки Банку ОСОБА_2 . 
Також зазначає, що відповідач ОСОБА_1 є учасником бойових дій (ветераном війни), користується пільгами, передбаченими ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», тому нарахування відсотків за користування кредитом суперечить вимогам закону. Крім того позивачем протиправно здійснене нарахування штрафних санкцій, а саме: незаконне нараховано проценти за несанкціонований овердрафт, здійснене несанкціоноване незаконне нарахування процентів за прострочений овердрафт та нарахування процентів за прострочену заборгованість. Матеріали справи не містять доказів отримання відповідачем листа про досудове врегулювання спору. Позивач звернувся з вказаним позовом до суду 29.10.02025, тобто після спливу трирічного строку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України, що є підставою для відмови у позові.
Вказує також на те, що відповідач має право на звільнення його від сплати судового збору як учасник бойових дій. Розмір витрат на правову допомогу не підтверджується належними та допустимими доказами. Просить у задоволені позову відмовити.
23.12.2025 відзив відповідача ОСОБА_1 в якому він зазначив, що позовні вимоги визнає частково, а саме у розмірі 133388,22 грн, що становить заборгованість за тілом кредиту від 28.07.2021. Він дійсно 28.07.2021 оформив кредитну карту в АТ «Альфа-Банк», не ухиляється від сплати даного кредиту та має намір повернути кошти, які отримав в якості кредиту. У зв`язку з об`єктивними обставинами, зокрема воєнним станом, він опинився у скрутному фінансовому становищі, яке спричинило негативний вплив на здатність забезпечувати своєчасне та в повному обсязі виконання своїх зобов`язань за споживчим кредитом відповідно до раніше обумовленого Договору. Водночас він має можливість погасити лише суму основного боргу (тіло кредиту). Просить списати в повному обсязі нараховані та несплачені неустойки (пені, штрафи та інші нарахування) згідно умов кредитного договору, наявні станом на день подання звернення. Просить задовольнити позовні вимоги Банку частково, стягнути з нього суму основного боргу у розмірі 133388,22 грн. та судові витрати, пропорційно задоволеним вимогам. 
16.01.2026 до суду надійшла заява-повідомлення адвоката Харькова В.О. про розірвання з відповідачем договору про надання юридичної (правової) допомоги.
20.01.2026 від представника відповідача - адвоката Бебех І.О. до суду надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи.
20.10.2026 документ в електронному вигляді «Реєстраційна картка вхідного документу» від 30.10.2025 по даній справі та прикріплені до нього документи (позовна заява з додатками), а також ухвалу про відкриття провадження у справі від 06.11.2025 надіслано адвокату Бебех І.О. в її електронний кабінет та отримано нею 20.01.2026.
Ухвалою суду від 03.02.206 підготовче провадження у справі закрито, справа призначена до судового розгляду.
Представник позивача у судове засідання не прибув, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у відсутність представника позивача. 
Відповідач ОСОБА_1 та його представник в судове засідання не прибули, про час та місце проведення судового засідання повідомлялися належним чином. Заяв про відкладання судового засідання не надходило.
Суд вважає можливим провести судове засідання у відсутність сторін. 
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до такого.
Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
За змістом ст.3,6,627 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Ст.638,640 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (ч. 1,2 ст. 633 ЦК України).
Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч.1 ст. 634 ЦК України).
Згідно з ст.525,526,530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст.610,611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення цього кодексу, що регулюють договір позики.
Так, згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно з ч.2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).
Відповідно до ч.1-3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем на даний час визначається Законом України «Про електронну комерцію» №675-VIII від 03.09.2015 (далі - Закон №675).
Відповідно до ст.3 цього Закону електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ст.11 зазначеного Закону пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (ч.1).
Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті (ч.3).
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах (ч.4).
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним (ч.5).
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч.6).
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту.
Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення.
Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього (ч. 7). 
У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції (ч.8).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12).
Ст.12 вказаного Закону (в редакції, чинній на час укладання договору) визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Суд встановив, що відповідно до змісту акцепту пропозиції на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, АТ «Альфа-Банк» прийняв пропозицію ОСОБА_1 на укладення Угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», укладеного між банком та клієнтом. Умови угоди наступні: тип кредиту - кредитування рахунку та встановлення відновлювальної лінії; сума встановленої кредитної лінії - 121000,00 грн; максимальний ліміт кредиту (кредитної лінії) - 200000,00 грн; процентна ставка за користування кредитною лінією для торгових операцій та/або операцій зняття готівки – 35,99% річних; тип процентної ставки фіксована; тип картки - MasterCard Debit World.
28.07.2021 ОСОБА_1 підписано Паспорт споживчого кредиту, в якому йому була надана інформація щодо умов кредитування, та відповідно до якого тип кредиту - кредитування рахунку; мета отримання кредиту – на споживчі цілі; сума / ліміт кредиту - 121000 грн; строк кредитування - 12 з можливістю пролонгації дії відновлюваної кредитної лінії на новий строк за умови дотримання клієнтом умов договору; максимальна сума кредиту - 200000 грн; процентна ставка – 35,99% річних; строк внесення платежі – до 30 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем відкриття картки; сума щомісячного платежу - 848 грн; порядок повернення кредиту – щомісячно, не менше ніж сума обов`язкового мінімального платежу 5 % від суми заборгованості, мінімум 50 грн.
Вказаний Паспорт було підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором 9306.
Також ОСОБА_1 підписав довідку про систему гарантування вкладів фізичних осіб, шляхом використання електронного цифрового підпису у вигляді одноразового ідентифікатора 9306.
У довідці про ідентифікацію, яка складена фахівцем АТ «Сенс Банк», зазначено, що ця довідка підтверджує, що клієнт ОСОБА_1 ідентифікований АТ «Альфа-Банк» (правонаступником якого є АТ «Сенс Банк») відповідно до приписів Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Згідно з умовами Публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк» (архівна версія публічної пропозиції, яка була чинною на дату укладення сторонами угоди, розміщена за посиланням: http://sensebank.ua/tarifi-ta-umovi та є публічно доступною) клієнт ініціював процес активації картки із використанням Системи «Інтернет-сервісу «My Alfa-bank» та отримав від Банку ОТП-пароль аналог ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора (комбінація цифр у вигляді смс-коду): текст повідомлення - «Shanovniy Kliente! Kod pidtverdzennia zgody na oformlennia kartky 9306», дата відправки – 28.07.2021, номер телефону/електронна пошта, на який/яку було відправлено повідомлення - 380 (50) 981-56-67. Підписання угоди №631740749 про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», позичальником здійснено ОТП-паролем аналогом ЕПЦ у формі одноразового ідентифікатора (комбінація цифр у вигляді смс-коду)
На підтвердження факту надання ОСОБА_1 грошових коштів та користування останнім грошовими коштами за кредитним договором №631740749 від 28.07.2021 АТ «Сенс Банк» надано виписку по особовому рахунку ОСОБА_1 .
Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №631740749 від 28.07.2021, загальна сума заборгованості ОСОБА_1 станом на 15.05.2025 складає 208239,36 грн, з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу – 133388,22 грн, сума заборгованості за відсотками 74851,14 грн.
Відповідно до письмової вимоги про усунення порушень, яка адресована Банком відповідачу ОСОБА_1 , станом на 06.07.2025 загальна сума заборгованості за кредитним договором №631740749 від 28.07.2021 становить 215040,21 грн та Банк вимагає від відповідача протягом 30 календарних днів з моменту отримання письмової вимоги банку, але не пізніше 35 календарних днів з моменту надсилання вимоги, усунути порушення умов кредитного договору та погасити заборгованість в розмірі простроченого боргу, у випадку невиконання достроково повернути кредит у повній непогашеній сумі та сплатити всі нараховані і несплачені проценти за користування кредитом, комісії, а саме: 215040,21 грн.
Відповідно до Статуту АТ «Сенс Банк», Акціонерне товариство «Альфа-Банк» змінило найменування на Акціонерне товариство «СЕНС БАНК» 
Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги АТ «Сенс Банк» є частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.
Так, суд вважає достовірно встановленим та доведеним надання 28.07.2021 АТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», кредитних коштів позичальнику ОСОБА_1 .
Вказані обставини підтверджується випискою з рахунку клієнта за період з 28.07.2021 по 15.05.2025, з якої вбачається систематичне та тривале використання коштів кредиту позичальником.
При цьому виписка з особового рахунку клієнта банку, що містить інформацію про рух коштів, є первинним бухгалтерським документом у розумінні ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» (правова позиція Верховного Суду у справі № 200/5647/18 від 16.09.2020 та № 554/4300/16-ц від 25.05.2021).
Факт отримання кредитних коштів, користування ними та факт наявності заборгованості за кредитом відповідачем не оспорюється.
Таким чином, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку позивачу не повернуті, а також вимоги ч.2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а також те, що факт отримання кредиту та його розмір відповідачем не спростовано, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом виконання боржником зобов`язання з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, що складається, в даному випадку, з тіла кредиту.
Такі висновки узгоджуються з практикою ВС у постанові від 12.02.2020 у справі №365/159/19, а також від 02.12.2020 у справі №161/5267/20.
З аналізу змісту правовідносин сторін у цій справі слідує, що прострочене тіло кредиту, у тому числі, вимоги про погашення заборгованості по якому є предметом розгляду в цій справі, це фактично отримані в кредит позичальником кошти, строк повернення яких настав.
Необхідність стягнення боргу по простроченому тілу кредиту вбачається з практики ВС - постанова від 12.02.2020 у справі №365/159/19, від 02.12.2020 у справі №161/5267/20 та ін.
Розмір заборгованості за тілом кредиту у даній справі підтверджується відповідним розрахунком, який наданий позивачем та узгоджується з випискою з рахунку клієнта ОСОБА_1 за період з 28.07.2021 по 15.05.2025.
Таким чином фактична наявність кредитних правовідносин між сторонами справи вбачається з обставин надання позичальнику кредитних коштів та обігу по одержаній в Банку картці, у тому числі, шляхом часткового погашення кредиту, що свідчить про необхідність стягнення з позичальника на користь Банку заборгованості за простроченим тілом кредиту у сумі 133388,22 грн.
Далі, у наданих позивачем доказах, які підписані позичальником, не зазначено обов`язку позичальника по сплаті відсотків за користування кредитними коштами.
З доводів Банку у справі слідує, що він обґрунтовує своє право на стягнення відсотків положеннями акцепту пропозиції на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії.
Однак у матеріалах справи відсутні докази підписання вказаного акцепту позичальником ОСОБА_1 .
Також Банк суду не надав оферту (пропозицію), підписану позичальником ОСОБА_1 , на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» мала би передувати акцепту АТ «Альфа-Банк», як і не надано будь-якої іншої заяви, яка б містила волевиявлення ОСОБА_1 укласти угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії саме в зазначеній Банком редакції зобов`язань в частині погашення відсотків.
Підписання ОСОБА_1 . Паспорту споживчого кредиту, на переконання суду, не можна вважати підтвердженням того, що сторони обумовили відсоткову ставку за користування кредитними грошима, оскільки зі змісту цього документу вбачається, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту.
Так, у розділі 4 вказаного Паспорту зазначено, що реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит. Використання інших способів надання кредиту та/або зміна інших умов кредитування можуть мати наслідки застосування іншої реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача.
У розділі 7 Паспорту зазначено, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредиспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо.
Отже, зазначений Паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача.
Також суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення. 
До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування», у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (ч.2 ст.9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця (стаття 13 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
У постанові від 23.05.2022 у справі №393/126/20 Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду висловив такий висновок про застосування норми права: «Під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину.
Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту».
Таким чином підписаний 28.07.2021 відповідачем Паспорт споживчого кредиту не свідчить про погодження сторонами умов кредитного договору. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. 
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні погоджені підписом позичальника умови нарахування та сплати відсотків по кредиту у суду відсутня можливість для перевірки підстав нарахування Банком у цій справі вимог про погашення відповідної суми боргу саме за відсотками.
Як вже зазначалось вище, акцепт пропозиції на укладення договору, яким регламентується сплата відсотків по кредиту, що міститься в матеріалах даної справи, не підписаний відповідачем, тому це не можна розцінювати як домовленість сторін в письмовій формі про сплату відсотків, їх розмір, порядок сплати тощо
Довідка про ідентифікацію ОСОБА_1 у даному випадку не заслуговує на увагу, оскільки не дає можливості суду дійти однозначного висновку щодо здійснення підписання угоди відповідачем 28.07.2021 за умовами, на які посилається позивач. 
Вказана довідка про ідентифікацію, яка містить текст повідомлення «Shanovniy Kliente! Kod pidtverdzennia zgody na oformlennia kartky 9306», дата відправки – 28.07.2021, номер телефону/електронна пошта, на який/яку було відправлено повідомлення - 380 (50) 981-56-67, не свідчить про прийняття позичальником умов нарахування та сплати відсотків по кредиту, оскільки зазначеним електронним підписом був підписаний Паспорт споживчого кредиту. Оферти пропозиції або кредитного договору суду надано не було.
Сам факт використання кредитної картки також не підтверджує домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитом.
З цих підстав суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог Банку про стягнення з позичальника заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами.
Таким чином, аналізуючи приведені докази, даючи їм оцінку в їх сукупності, з урахуванням вищевказаних обставин, вирішуючи справу в межах заявлених вимог, за наявності доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог та заперечень відповідача, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, а саме в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 133388,22 грн. В інший частині позовних вимог АТ «Сенс Банк» слід відмовити.
Що стосується строку позовної давності, про що заявляв представник відповідача у відзиві, то слід зазначити наступне.
Згідно з положеннями ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України).
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).
Як встановлено судом, позивач звернувся до суду із вказаним позовом 30.10.2025, позовні вимоги заявлені щодо стягнення заборгованості за договором від 28.07.2021.
24.02.2022 в Україні було введено воєнний стан відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який в подальшому було неодноразово продовжено та дії на час ухвалення даного рішення.
Законом України від 15.03.2022 № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-ІХ) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 2102-IX набрав чинності 17.03.2022.
Надалі Законом України від 08.11.2023 № 3450-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» (далі - Закон № 3450-ІХ) пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХ набрав чинності 30.01.2024.
Законом України №4434-IX від 14.05.2025 «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» виключено п. 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України. Вказаний Закон набрав чинності 04.09.2025.
Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк позовної давності був продовжений від початку воєнного стану до 29.01.2024, а після 30.01.2024 перебіг такого строку зупинився і такий стан тривав до 04.09.2025.
Таким чином, доводи представника відповідача про те, що позовна давність сплинула є помилковими.
Згідно зі ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам на суму 133388,22 грн, що становить 64,06% від первісно заявлених вимог на суму 208239,36 грн. (133388,22 грн х 100% / 208239,36 грн), судовий збір в сумі 1 663,31 грн. (2596,48 грн х 64,06% /100%).
Доводи представника відповідача у відзиві про те, що відповідач ОСОБА_1 як учасник бойових дій звільнений від сплати судового збору відповідно до п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» суд вважає безпідставними та відхиляє.
Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551-XII від 22 жовтня 1993 року.
Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у ст.12 цього Закону.
Ст.22 цього Закону передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акту, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань.
Отже, вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону №3674-VI суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень ст.12,22 Закону №3551-XII.
Подібну правову позицію щодо застосування та тлумаченняп.13 ч.1 ст.5 Закону№3674-VIвикладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 09.10.2019 року у справі №9901/311/19, від 12.02.2020 року у справі №545/1149/17.
В постанові від 11.09.2024 року у справі №567/79/23 Велика Палата Верховного Суду не знайшла підстав для відступу від цієї правової позиції.
Відповідач ОСОБА_1 дійсно має статус учасника бойових дій, однак в даній справі предметом позову є стягнення заборгованості з нього як боржника за кредитним договором. Цей позов безпосередньо не пов`язаний із питаннями соціального захисту відповідача як учасника бойових дій і відповідно підстав для звільнення останнього від сплати судового збору немає.
Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу суд дійшов наступних висновків.
Як передбачено у ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України) та становлять одну із складових судових витрат (ч.1 ст.133 ЦПК України).
Приписами ч.1 ст.26 Закону України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі Закон № 5076-VI) визначено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Згідно зі ст. 30 Закону № 5076-VІ, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
За змістом ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: (1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; (2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч.6 ст.137 ЦПК України).
Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», заява № 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Так, відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Як зазначив Верховний суд у своїй постанові 24 січня 2022 року по справі № 757/36628/16-ц, у відповідності до ст.26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі та встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги. За неможливості встановити умови щодо порядку обчислення, форми та ціни правової допомоги згідно з умовами договору суди, залежно від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. Такий висновок зроблено у постанові КЦС ВС від 28 вересня 2022 року по справі № 529/201/20.
Так, позивачем заявлена вимога на відшкодування понесених судових витрат на правничу допомогу у розмірі 16950,00 грн., на підтвердження яких надані наступні докази: витяг з договору про надання послуг №1006 від 28.01.2025, укладеним між АТ «Сенс Банк» та адвокатським об`єднанням «СмартЛекс», згідно з п.3.1 якого замовник сплачує на користь виконавця винагороду (гонорар) у нижченаведеному розмірі: за підготовку і подання позовної заяви до суду 375,00 грн; за отримання рішення суду 225,00 грн; комісійна винагорода від стягнутих коштів на користь замовника 7,85 %.
Відповідно до п.1.1 договору №1006 від 28.01.2025 про надання послуг замовник замовляє, а виконавець зобов`язується надати послуги, які полягають у здійснені від імені та в інтересах замовника юридичних та фактичних дій щодо стягнення заборгованості з боржників замовника, які виникли внаслідок невиконання/неналежного виконання такими боржниками кредитних договорів, договорів позики, інших угод, які не забезпечені заставою та/або спонуканню до їх погашення такої заборгованості, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити такі послуги.
Винагорода виконавця та порядок розрахунків визначений сторонами в п.3.1 договору №1006 від 28.01.2025, а також договір передбачає умови щодо передачі реєстру боржників за актом приймання-передачі в роботу виконавця за відповідними додатками.
Разом з тим, представником позивача окрім договору №1006 від 28.01.2025 жодного додатку які б свідчили про виконання зобов`язань по ньому в т.ч. відносно передачі матеріалів в роботу по ОСОБА_1 суду не надано, що позбавляє можливість встановити дійсний розмір понесених витрат позивачем на правову допомогу та розглянути такі вимоги, а тому в цій частині суд відмовляє в задоволенні вимог за необґрунтованістю.
Керуючись ст.2, 4, 5, 12, 13, 76-82, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд.
УХВАЛИВ:
Позов Акціонерного товариства «Сенс Банк» задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» (ЄДРПОУ 23494714, місцезнаходження: м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд.100) заборгованість за кредитним договором №6631740749 від 28.07.2021 в загальному розмірі 133388,22 грн., в рахунок повернення судових витрат по сплаті судового збору 1 663,31 грн., усього 135 051 (сто тридцять п`ять тисяч п`ятдесят одну) гривню 53 копійки.
У задоволенні позову в іншій частині відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя       М.В. Сидорова